Справа № 821/710/16
Суддя: Циганій С.І.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/710/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Циганій С.І.,

при секретарі: Пономаренко М.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - Соколової Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства в Херсонській області про поновлення на посаді та стягнення заробітної плати,

встановив:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління охорони, використання водних біоресурсів та регулювання рибальства у Херсонській області (далі по тексту - відповідач), у якому просить: поновити на раніше займаній посаді головного спеціаліста відділу іхтіології та регулювання рибальства та стягнути середньомісячну заробітну плату.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, з 01.09.2014р. позивач працював в Херсонрибоохороні на посаді головного спеціаліста відділу іхтіології та регулювання рибальства. 20.04.2015р. у зв'язку з призовом на строкову військову службу до Національної Гвардії України позивача звільнено з посади згідно з п.3 ст.36 КЗпП. У відповідності до ЗУ від 14.05.2015р. №433-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду», яким внесені зміни до ст.ст.36, 119 КзпП, позивач вважає, що на період проходження військової служби на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві. 26.04.2016р. позивач закінчив проходження військової служби (фактична демобілізація) та 13.05.2016р. звернувся до Херсонрибоохорони з заявою про поновлення на раніше займану посаду на що отримав відмову аргументовану тим, що позивача звільнено до того як вступив в дію ЗУ від 14.05.2015р. №433-VIII та що порядок вступу на держану службу здійснюється відповідно до Закону України від 10.12.2015р. №889-VIII «Про державну службу», а саме на загальних засадах включаючи конкурсний відбір, і у відповідності до постанови КМУ від 30.09.2015р. №894 «Питання функціонування територіальних органів Держаного агентства рибного господарства» здійснення набору кадрів до Херсонрибоохорони заборонено. Позивач вважає відмову відповідача протиправною та просить поновити його на посаді.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав зазначених в письмових запереченнях. В яких зазначив, що ЗУ від 14.05.2015р. №433 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» було внесено зміни до статей 36 та 119 КЗпП України, але він вступив в законну силу практично через місяць після звільнення ОСОБА_1, а тому права позивача не порушено. Просить суд відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши представників сторін, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до наказу №201-к від 01.09.2014р. позивача призначено до Херсонрибоохорони на посаду головного спеціаліста відділу іхтіології та регулювання рибальства.

Відповідно до наказу №48-к від 20.04.2015р. позивача звільнено у зв'язку з призовом на строкову військову службу до Національної Гвардії України на підставі п.3 ч.1 ст.36 КЗпП.

26.04.2016р. позивач звільнений (демобілізований) з військової служби на підставі указу Президента України №122 від 29.03.2016р.

13.05.2016р. позивач звернувся до відповідача з заявою про поновлення на раніше займаній посаді на підставі Закону України від 14.05.2015р. №433 - VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду».

18.05.2016р. відповідно до листа №691/05-06 Херсонрибохорони, позивачу відмовлено в поновленні на роботі у зв'язку з тим, що закон на який посилався позивач вступив в дію після того, як ОСОБА_1 було звільнено. У зв'язку з тим, що посаду яку обіймав позивач відноситься до державної служби то і порядок вступу на неї здійснюється відповідно до ЗУ «Про державну службу».

Законом України від 14.05.2015р. №433 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» внесені зміни до Кодексу законів про працю України (Відомості Верховної Ради УРСР, 1971р., додаток до №50, ст.375):

1) пункт 3 частини першої статті 36 викласти в такій редакції: Підставами припинення трудового договору є: "3) призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу";

2) у статті 119: частина 3 викладена у наступній редакції: з працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частину четверту викладено в наступній редакції: "За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України".

Закон України від 14.05.2015р. №433 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» набрав чинності 11.06.2015р.

Станом на 20.04.2015р. п.3 ч.1 ст.36 КЗпП викладені у наступній редакції: підставами припинення трудового договору є: призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року.

Станом на 20.04.2015р. ч.ч.3, 4 ст.119 КЗоТ викладені у наступній редакції: За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв'язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв'язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, більше ніж на один рік.

Позивач просить поновити його на роботі та стягнути середньомісячну заробітну плату з 28.04.2015р., проте суд відмічає, що позивач наказом відповідача №48-к від 20.04.2015р. звільнений та з 28.04.2015р. по 26.04.2015р. проходив строкову військову службу.

Дана обставина не заперечувалась сторонами та в силу положень ст.72 ч.3 КАС України не потребує доказуванню.

Тобто, позивач не оскаржує прийнятий наказ про звільнення №48-к від 20.04.2015р.

Суд зазначає, що посада (головний спеціаліст відділу іхтіології та регулювання рибальства), на якій перебував ОСОБА_1 відноситься до державної служби, а тому порядок вступу на неї здійснюється відповідно до ЗУ «Про державну службу».

Дослідивши матеріали справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини суд приходить до висновку, що в діях відповідача відсутні будь-які порушення чинного законодавства України, а позивачем обрано не належний спосіб захисту прав.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що права ОСОБА_1 відповідачем не порушено, а позов підлягає залишенню без задоволення.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12,17,18, 19,ст. 158, 159, 160-163, 167, 254 КАС України, суд -

постановив:

Позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 липня 2016 р.

Суддя Циганій С.І.

кат. 12.3