Справа № 2а-0870/7084/11
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 липня 2016 рокусправа № 2а-0870/7084/11

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Чередниченко В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Держаної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 р. у справі № 2а-0870/7084/11(СН/808/55/15)

за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Держаної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області

про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Держаної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 06.07.2010 року № НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про необґрунтованість висновків податкового органу стосовно того, що господарські операції між ним та ТОВ «Трі-Трейд» не мають реального характеру. Відтак, податкове повідомлення-рішення від 06.07.2011 №, яким позивачу збільшено суму грошових зобовязань з податку на додану вартість в розмірі 76567,00 грн., з яких сума штрафних санкцій у розмірі 1,00 грн.,є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2011 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26.06.2013 року касаційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.11.2011 року та Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи названі рішення, послався на те, що відсутність у платника товарно-транспортних накладних та інших перевізних документів не може слугувати беззаперечною підставою для позбавлення Товариства права на податковий кредит. Адже товарно-транспортні накладні є обов'язковими для застосування відправниками та одержувачами вантажів, позаяк слугують підставою для проведення розрахунків за договором перевезення. У даному ж спорі не оцінюється правомірність формування Товариством даних податкового обліку за операцією з перевезення товарів.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що для прийняття правильного рішення у справі судам не слід було обмежуватися виключно дослідженням умов транспортування продукції, суди повинні були дослідити та оцінити усю сукупність обставин стосовно дійсного виконання розглядуваних операцій, фактичних правовідносин покупця і продавця, витребувавши та дослідивши наявність інших, поміж товарно-транспортних накладних, первинних документів, що свідчать про виконання господарських операцій. Податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів, робіт, послуг постачальником.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Запоріжжя від 06.07.2011 №.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що наведені відповідачем в акті перевірки обставини є недостатніми для висновку про відсутність господарських операцій за договорами, укладеними позивачем із його контрагентами, зокрема ТОВ «Трі-Трейд», та, відповідно, для нарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій.

Державна податкова інспекція у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області, не погодившись із зазначеною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року скасувати, прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог відповідач зазначив, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не враховано, по-перше, факту відсутності у позивача товарно-транспортних накладних, відповідно до яких здійснювалась поставка дизельного палива.

По-друге, вказує, що на адресу ДПІ у Ленінському районі Запоріжжя надійшов акт Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Трі-Трейд» з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства з питань оподаткування податком на додану вартість за період лютий 2011р., з якого встановлено, що підприємством ТОВ «Трі-Трейд» сформовано податковий кредит за рахунок контрагента-постачальника, який є вірогідною «податковою ямою», а саме: МПП «Оріон».

Відповідач також зазначає, що ємкість блок пункту АЗС, який орендує позивач, є меншою ніж обєм палива, отриманого позивачем на зазначену АЗС згідно видаткових накладних від 21.02.2011р. та від 24.02.2011р.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу позивачем до суду на надано.

У судовому засіданні представник відповідача доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, підтримав в повному обсязі.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване. Зазначив, що постачання товару здійснювалося за рахунок та власними силами контрагента ТОВ «Трі-Трейд».

Факт отримання позивачем палива підтверджується використанням останнього, що не спростовується податковим органом. Доказів стосовного того, що використане паливо отримано від третіх осіб відповідач не надав.

ТОВ «Трі-Трейд» було зареєстровано у якості юридичної особи та платника ПДВ. Товариство припинило діяльність за рішенням власника.

Будь яких кримінальних справ стосовно посадових осіб ТОВ «Трі-Трейд» порушено не було.

Правовідносини між ТОВ «Трі-Трейд» та його контрагентами згідно законодавства не можуть впливати на податковий облік та зобовязання позивача перед бюджетом.

Стосовно ємкості блокпункту АЗС представник позивача пояснив, що вид діяльності позивача (перевезення вантажу) передбачає одночасне протягом дня постачання палива та заправку автотранспортних засобів, що є загально відомою практикою на АЗС.

Також зазначив, що позивач діяв, виходячи з правовідносин, які склалися в державі на ринку паливно-мастильних матеріалів, регулювання якого згідно чинного законодавства не виключає можливість перепродажу пального, доставку зберігачем, третіми особами, тощо.

Колегія суддів, заслухавши представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу начальника ДПІ у Ленінському районі м. Запоріжжя від 26.04.2011р. уповноваженими фахівцями інспекції в період з 26.04.2011 по 04.05.2011 проведено позапланову виїзну перевірку субєкта господарської діяльності ОСОБА_1 з питань дотримання вимог діючого законодавства з податку на додану вартість за період з 01.02.2011р. по 28.02.2011р.

За результатами перевірки складено ОСОБА_2 №2218/НОМЕР_2 від 16.05.2011року. Перевіркою встановлено та в ОСОБА_2 перевірки відображено порушення пунктів 198.3 та 198.4 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті до бюджету за лютий 2011 року, у розмірі 76566,00 грн.

На підставі акту перевірки та у звязку із виявленими порушеннями податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 06.07.2011 №, яким позивачу збільшено суму грошових зобовязань з податку на додану вартість в розмірі 76567,00 грн., з яких сума штрафних санкцій у розмірі 1,00 грн. (том 1, а.с. 8). Податкове повідомлення-рішення обґрунтовано посиланнями на норми ст..7 Закону України «Про податок на додану вартість».

Оцінюючи правомірність та обґрунтованість податкового повідомлення рішення, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких, є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми додатку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі, якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV, бухгалтерський облік, є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону можна дійти висновку, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов'язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Із матеріалів справи вбачається, що у позивача наявні первинні документи, на підставі яких позивачем задекларовано суму податкового кредиту (договори, податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення), а придбаний позивачем товар в подальшому був використаний у власній господарській діяльності.

Так, придбання позивачем у ТОВ Трі-Трейд дизельного палива у період з 01.02.2011р. по 28.02.2011р. підтверджується податковими накладними: № 19 від 11.02.2011, № 34 від 21.02.2011, № 38 від 24.02.2011; видатковими накладними: № ПН-19 від 11.02.2011, №ПН-34 від 21.02.2011, №ПН-38 від 24.02.2011. Оплата за придбаний товар проведена позивачем на підставі рахунків фактур №СФ-19 від 11.02.2011, №СФ-34 від 21.02.2011, №СФ-38 від 24.02.2011.

Матеріалами справи також підтверджено, що позивач здійснює господарську діяльність у сфері автоперевезень, у власності ФОП ОСОБА_1 знаходиться 22 вантажних автомобіля. Як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, дизпаливо використано у власній господарській діяльності для заправки транспортних засобів.

На підтвердження зазначеного позивач надав договори на перевезення вантажу по території України, а саме: договір про перевезення №М03 від 01 листопада 2010 року укладений між TOB Торговий дім Міст Експрес та ФОП ОСОБА_2 та договір № 10/01 про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 10 січня 2011 року, укладений між TOB ЄВРОЕКСПРЕС та ФОП ОСОБА_1 (копії знаходяться в матеріалах справи). Згідно умов вказаних договорів ФОП ОСОБА_1 повинен надати транспортні засоби для перевезення вантажу. Як вбачається з товарно - транспортних накладних та актів здачі прийняття - робіт (копії знаходяться в матеріалах справи), відповідні перевезення позивачем виконано.. Доказів стосовно того, що під час перевезень позивач використав паливо, придбане у третіх осіб, відповідач не надав..

Отже правомірність формування показників податкового обліку позивача підтверджено належними та допустимими доказами, якими є документи первинного бухгалтерського обліку. Належних доказів, що спростовують відомості, викладені у документах первинного бухгалтерського обліку позивача, якими, зокрема, є вироки у кримінальних справа, відповідач не надав.

Доводи відповідача щодо відсутності товарно-транспортних накладних суд вважає недостатніми для спростування факту наявності господарських операцій між позивачем та ТОВ Трі-Трейд, оскільки відсутність товарно-транспортних накладних не може бути безумовним свідченням безтоварності відповідних операцій. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобовязання платника податків у звязку з його господарською діяльністю мали місце.

Посилання податкового органу на розбіжності між ємкістю блокпункту АЗС, який використовував позивач, та відомостями видаткових накладних від 11.02.2011, 21.02.2011, 24.02.2011, не приймаються судом як доказ відсутності господарської операції, оскільки відповідач не надав пояснень та доказів на спростування доводів позивача щодо одночасних (протягом дня) поставки палива та заправки автотранспорту позивача.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Щодо правовідносин ТОВ Трі-Трейд із контрагентом МПП «Оріон» слід зазначити наступне.

Податковий кодекс України не ставить виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит у залежність від дотримання вимог податкового законодавства іншими субєктами господарювання. Несплата продавцем податку на додану вартість до бюджету, у разі фактичного здійснення господарської операції, не впливає на формування податкового кредиту покупцем та не є підставою для позбавлення останнього права на відшкодування цього податку, якщо він виконав усі передбачені законом умови отримання такого відшкодування і має всі документальні підтвердження розміру заявленого податкового кредиту. Названу правову позицію викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 22.10.2010, від 31.01.2011.

Стаття 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Постановою Верховного Суду України від 11.01.2011 по справі ЗАТ Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської ОДПІ зазначено, що чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим субєктом господарювання.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі Інтерсплав проти України та від 22.01.2009 Булвес АД проти Болгарії, які згідно зі статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань…Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, повязаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Виходячи з зазначеного та приймаючи до уваги, що податкове повідомлення-рішення від 06.07.2010 року № НОМЕР_1 містить посилання на порушення Закону України «Про податок на додану вартість», який на час існування спірних правовідносин втратив чинність, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення апеляційної скарги Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області з огляду на законність постанови Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.195,196,198,200,205,206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Ленінському районі м.Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 01 лютого 2016 року у справі № 2а-0870/7084/1(СН/808/55/15) - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Ухвалу складено у повному обсязі 15.07.2016р.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: В.Є. Чередниченко