Справа № 802/2848/14-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" липня 2016 р. м. Київ К/800/53740/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Черпака Ю.К. (головує в судовому засіданні),

Головчук С.В.,

Кобилянського М.Г.,

секретаря судового засідання Ковтонюка С.Д.,

за участю позивача, представника відповідача і третьої особи - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_5 до Державної пенітенціарної служби України, третя особа - Управління Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій області про скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року,

встановив:

У липні 2014 року ОСОБА_5 пред'явив позов до Державної пенітенціарної служби України (далі - ДПтС України) про визнання незаконним звільнення, скасування наказів від 05.06.2014 р. № 271/ОД-14 та від 26.06.2014 р. № 23 о/с, зобов'язання поновити на посаді начальника Літинської виправної колонії управління ДПтС України у Вінницькій області з 26.06.2014 р. та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що під час прийняття відповідачем наказів про його звільнення від 05.06.2014 р. та від 26.06.2014 р. він був тимчасово непрацездатним, а тому таке звільнення з роботи є незаконним.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 23.09.2015 р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 р., у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове про задоволення позову. Скаргу мотивує доводами, аналогічними викладеним у позовній заяві та в апеляційній скарзі. Зазначає, що в наказі від 05.06.2014 р. та в матеріалах службового розслідування не йдеться про дискредитацію, натомість у наказі є посилання на безвідповідальне ставлення до виконання своїх обов'язків, що свідчить про зміну підстав звільнення. Також вважає, що суди дали неправильну оцінку факту його звільнення в період тимчасової непрацездатності. Позивач має право на отримання грошового забезпечення до дати виключення зі списків особового складу включно, при цьому відповідач змінив дату звільнення з 26.06.2014 р. на 02.07.2014 р. та підставу звільнення через рік після проведення остаточного розрахунку з позивачем, не врахувавши, що 02.07.2014 р. позивач був також тимчасово непрацездатний.

Вислухавши пояснення сторін і третьої особи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що з 26.03.2006 р. ОСОБА_5 проходив службу на посаді начальника Літинської виправної колонії (№ 123) Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (після реорганізації - Управління ДПтС України у Вінницькій області).

В березні 2014 р. до Одеського територіального відділу внутрішньої безпеки ДПтС України надійшла інформація про те, що начальник Літинської виправної колонії використовує працю засуджених, які утримуються та відбувають покарання у дільниці соціальної реабілітації при Літинській виправній колонії, у кількості трьох осіб для проведення ремонтних та інших робіт у приватному помешканні у місті Вінниці, що належить сину начальника вказаної установи ОСОБА_6

За даним фактом 24.03.2014 р. внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000048 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України, та проведено два службових розслідування, в ході яких зазначена інформація знайшла своє підтвердження.

Згідно з висновком службового розслідування, затвердженим начальником УДПтС України у Вінницькій області 26.04.2014 р., за зухвале ігнорування вимог Кримінального кодексу України, Кримінально-виконавчого кодексу України та нормативно-правових актів ДПтС України, низькі морально-етичні якості, порушення норм професійної етики, підрив авторитету і дискредитацію працівника ДПтС України, а також у зв'язку із відкриттям кримінального провадження ОСОБА_5 заслуговує на притягнення до суворої дисциплінарної відповідальності.

У висновку службового розслідування, затвердженому Головою ДПтС України 06.05.2014 р., запропоновано звільнити ОСОБА_5 з Державної кримінально-виконавчої служби України.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах прокуратури Вінницької області від 31.05.2014 р. кримінальне провадження відносно начальника Літинської виправної колонії ОСОБА_5 закрито на підставі частини 2 статті 11 КК України у зв'язку із малозначністю вчиненого ним діяння.

05.06.2014 р. Головою ДПтС України видано наказ № 271/ОД-14 «Про результати службового розслідування за фактом надзвичайної події за участю начальника Літинської виправної колонії (№ 123) полковника внутрішньої служби ОСОБА_5 та притягнення до дисциплінарної відповідності винних посадових осіб», яким позивача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за безвідповідальне ставлення до виконання службових обов'язків, порушення службової дисципліни, вимог Кримінально-виконавчого кодексу України та організаційно-розпорядчих актів ДПтС України, що виразилось у безпідставному та безоплатному використанні праці засуджених.

Наказом Голови ДПтС України від 26.06.2014 р. № 83/ОС-14 по особовому складу ОСОБА_5 звільнено у відставку за пунктом 65 (за віком) відповідно до пункту 66 (за дискредитацію) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згодом Головою ДПтС України прийнято накази від 06.08.2015 р. № 127/ОС-15 та від 01.09.2015 р. № 144/ОС-15, якими змінено наказ ДПтС України від 26.06.2014 р. № 83/ОС-14 в частині звільнення позивача у відставку та викладено його у наступній редакції: «вважати звільненим ОСОБА_5 з 02.07.2014 р. за пунктами 62 та 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Також цим наказом змінено вислугу років позивача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено у відставку на підставі пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. №114 (далі - Положення), за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу ОВС, з урахуванням пункту 62 цього Положення. Суд критично оцінив доводи позивача про перебування на лікарняному під час звільнення, оскільки моментом звільнення останнього слід вважати перший день прибуття до місця проходження служби після тимчасової непрацездатності.

Апеляційний суд погодився з таким висновком окружного суду, додатково встановивши, що згідно з рознарядками на вихід на роботу засуджені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повинні були працювати на дільниці СТО Літинської виправної колонії (№123), а засуджений ОСОБА_9 - на підсобному господарстві установи. Натомість, вказані особи в березні 2014 року проводили ремонтні та інші роботи у приватному помешканні у м. Вінниці, що належить сину позивача ОСОБА_6 На час прийняття оскаржуваних наказів позивач не надав листки непрацездатності (це підтверджується табелями обліку робочого часу за червень та липень 2014 р., а також показами свідків). Вважав, що позивача правомірно звільнено з 02.07.2014 р., після виходу з лікарняного з урахуванням змін, внесених наказами від 06.08.2015 р. № 128/ОС-15 та від 01.09.2015 р. № 144/ОС-15.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюється порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 62 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться:

а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров'я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров'я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Згідно з пунктом 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення.

Дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Наведене обумовлене тим, що такі працівники мають особливий правовий статус, який полягає у віднесенні вимог морального змісту до їх службово-трудових обов'язків; вони зобов'язуються не допускати вчинення проступків, що порушують вимоги Кримінально-виконавчого кодексу України, організаційно-розпорядчих актів ДПтС України, Норм професійної етики працівників Державної кримінально-виконавчої служби України та можуть дискредитувати звання працівника ДПтС України.

Як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, матеріалами службового розслідування доведено факт вчинення позивачем проступку, який підриває авторитет та дискредитує працівника ДПтС України, що є визначальною обставиною при вирішенні питання про його звільнення зі служби.

Застережень щодо звільнення зі служби в період тимчасової непрацездатності Положення не містить, однак до спеціального законодавства, що поширює свою дію на порядок проходження служби рядовим і начальницьким складом кримінально-виконавчої служби, належить також Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України, затверджений Законом України 22.02.2006 р. № 3460-IV (далі - Статут), який це питання регулює.

Згідно зі статтею 16 Статуту дисциплінарне стягнення накладається у строк до одного місяця з дня, коли про проступок стало відомо начальнику. У разі проведення за фактом учинення проступку службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення на осіб рядового і начальницького складу дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня закінчення службового розслідування, провадження в кримінальній справі або справі про адміністративне правопорушення, не враховуючи періоду тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено, якщо з дня вчинення проступку минуло більше півроку. У цей період не включається строк проведення службового розслідування або кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статті 18 Статуту дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Тобто, за вчинення працівником порушень службової дисципліни наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади видається з дотриманням строків, передбачених статтею 16 Статуту, у тому числі й щодо осіб, які тимчасово непрацездатні. Однак, подальше виконання такого наказу відповідно до статті 18 Статуту здійснюється після прибуття їх до місця проходження служби.

Як встановлено судами, дисциплінарний проступок вчинено позивачем в березні 2014 року, висновок службового розслідування затверджено 26.04.2014 р., а кримінальне провадження щодо позивача закрито 31.05.2014 р. Тобто звільнення ОСОБА_5 зі служби в ДПтС України наказом від 05.06.2014 р. № 271/ОД-14 відбулось у межах строків, визначених статтею 16 Статуту.

Згідно з довідкою Літинської центральної районної лікарні від 05.06.2014 р. цього дня ОСОБА_5 перебував на лікуванні, а листком непрацездатності серії АП № 544226 підтверджено його тимчасову непрацездатність у період з 06.06.2014 р. по 01.07.2014 р.

Враховуючи доведеність факту вчинення позивачем проступку, який дискредитує працівника ДПтС України, з огляду на можливість накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення під час тимчасової непрацездатності особи, а також наявність певних строків притягнення до відповідальності, слід вважати, що наказ Голови ДПтС України від 05.06.2014 р. № 271/ОД-14 узгоджується з вимогами закону та підстав для його скасування немає.

Стосовно правомірності наказу Голови ДПтС України від 26.06.2014 р. № 23 о/с необхідно зазначити, що під час нового розгляду справи відповідачем внесено до нього зміни (згідно з наказами від 06.08.2015 р. № 127/ОС-15 та від 01.09.2015 р. № 144/ОС-15): в частині дати звільнення позивача з « 25.06.2014 р.» на « 02.07.2014 р.» та підстави звільнення з «у відставку за пунктом 65 (за віком) відповідно до пункту 66 Положення (за дискредитацію)» на «у відставку за пунктом 62 (у відставку) та 66 Положення».

Позивач дізнався про існування змін в наказі про його звільнення в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим 13.08.2015 р. та 23.09.2015 р. звернувся до суду першої інстанції із заявами про збільшення розміру позовних вимог в частині скасування цих наказів. Суд відмовив у прийнятті заяв позивача з тих підстав, що за наслідком їх прийняття зміниться предмет і підстава позову, заяви не відповідають вимогам статті 137 КАС України (згідно з технічним звукозаписом судового засідання 23.09.2015 р.).

З таким висновком не можна погодитись, оскільки предметом цього позову є звільнення позивача, тому позовні вимоги про скасування наказів відповідача від 06.08.2015 р. та від 01.09.2015 р. не змінюють предмет та підставу цього позову. Крім того, суд не постановив ухвалу про відмову у прийнятті збільшених позовних вимог у виді окремого процесуального документу, з якого можна було б встановити мотиви суду (пункт 2 частини 4 статті 160 КАС України).

Враховуючи, що позивач може збільшити розмір позовних вимог протягом всього часу судового розгляду справи в суді, відповідні письмові заяви до суду він подав, тому відмова окружного суду у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог не є обгрунтованою і порушує процесуальні права позивача.

Також, визнаючи звільнення позивача 02.07.2014 р. правомірним, суди не перевірили, чи був позивач цього дня тимчасово непрацездатний, чи приступив він до роботи 02.07.2014 р., та за який період непрацездатності подав відповідні документи.

Без встановлення наведених обставин, з якими законодавець пов'язує виконання наказу про звільнення, та надання їм правової оцінки, неможливо перевірити наказ від 26.06.2014 р. № 23 о/с на його відповідність закону.

Зважаючи на те, що ухвалені у справі судові рішення не повністю ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права, повно і всебічно встановлених обставинах справи, їх належній правовій оцінці, вони підлягають скасуванню в частині вирішення позовних вимог про скасування наказу Голови ДПтС України від 26.06.2014 р. № 23 о/с з направленням справи в цій частині на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, так як порушення допущені обома судовими інстанціями.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 227, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року скасувати в частині вирішення позовних вимог про скасування наказу Голови ДПтС України від 26.06.2014 р. № 23 о/с, а справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: Черпак Ю.К.

Головчук С.В.

Кобилянський М.Г.