Справа № 815/7142/15
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/7142/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» до Державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість, про скасування акту позапланової виїзної перевірки, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Колос» подало апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

Постановою від 29 лютого 2016 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні адміністративного позову ТОВ «Колос» до ДПІ у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 жовтня 2015 року № про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість у загальному розмірі 108 861 грн. (в тому числі: 72 574 грн. - за основним платежем, 36 287 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями), про скасування акту про результати позапланової виїзної перевірки від 23 липня 2015 року №1315/22/24775415.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржена постанова ухвалена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з не повним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зокрема, апелянт вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на ненадання товариством до перевірки доказів транспортування придбаного у ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі», ТОВ «Агрозахист Південь», ПП НВФ «Стім» товару та зазначає, що в листі Міністерства доходів і зборів України від 19.09.2013р. №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128 розяснено, що транспортною документацією підтверджуються операції з надання послуг по перевезенню вантажів, а не факт придбання товару. За наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, ненадання такого документу як товарно-транспортна накладна не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей.

Апелянт зазначає, що правомірність формування товариством з обмеженою відповідальністю «Колос» податкового кредиту підтверджена первинними документами, які надані податковому органу під час проведення перевірки і які підтверджують реальність господарських операцій з придбання товарів у контрагентів ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі», ТОВ «Агрозахист Південь», ПП НВФ «Стім».

Державна податкова інспекція у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалюючи постанову про відмову в задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що ДПІ у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області в період з 08.09.2015р. по 16.09.2015р. провела позапланову виїзну перевірку ТОВ «Колос» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та фіксованого сільськогосподарського податку за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., за результатами якої складений акт перевірки №1315/22/24775415 від 23.09.2015р.. В акті перевірки зафіксовано порушення позивачем абз. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.5 ст. 198, п. 209.2, п. 209.7 ст. 209, п. п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобовязань в сумі 46950 грн. та завищення податкового кредиту в сумі 51187,92 грн.

Суд першої інстанції встановив, що на підставі виявлених порушень ДПІ у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення від 20.10.2015р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 72 547 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 36 287 грн.

Надаючи правову оцінку висновкам податкового органу про порушення ТОВ «Колос», які зафіксовані актом перевірки №1315/22/24775415 від 23.09.2015р., суд першої інстанції встановив, що товариством списані посіви сільськогосподарських культур внаслідок несприятливих погодних умов, що підтверджено актом списання посівів, затвердженим управлінням агропромислового розвитку Біляївської райдержадміністрації від 17.09.2014р., однак, в порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, податкові зобовязання позивачем не були нараховані у вересні 2014 року на суму 46950 грн.

З посиланням на п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд першої інстанції визнав обґрунтованими висновки контролюючого органу, що в разі знищення (загибелі) врожаю, ТОВ «Колос» повинно було здійснити операцію зі списання товарів/послуг, що були використані для вирощування таких посівів (насаджень) та при придбанні яких був сформований податковий кредит, у податковому періоді, в якому здійснено таке списання, здійснити перерахунок податкового кредиту шляхом нарахування податкових зобовязань, оскільки такі товари/послуги не можуть бути використані в оподатковуваних операціях.

Також, суд першої інстанції встановив, що 07.05.2014р. між ТОВ «Колос» та ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі» укладений договір купівлі-продажу №633-П, за яким ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі» зобовязується передати, а ТОВ «Колос» зобовязується прийняти засоби захисту рослин та сплатити кошти за цей товар; Продавець зобовязаний надати Покупцю податкову та видаткову накладну, сертифікат якості, на вимогу Покупця товарно-транспортну накладну, а Покупець зобовязаний надати доручення на отримання товарно-матеріальних цінностей.

Суд першої інстанції встановив, що на підтвердження виконання умов вказаного договору позивач надав до перевірки та до суду специфікацію №1 від 15.05.2014р. з переліком засобів захисту рослин, які мають бути поставлені позивачу; рахунок на оплату коштів за цей товар; платіжне доручення №19 від 15.05.2014р. щодо сплати коштів за товар; видаткові накладні №160510 від 16.05.2014р. та №160509 від 16.05.2014р., податкову накладну №124 від 15.05.2014р. На підтвердження списання отриманих товарно-матеріальних цінностей наданий акт списання №14110102 від 01.11.2014р. та картка рахунку №208 щодо отримання та списання товарно-матеріальних цінностей.

Дослідивши надані ТОВ «Колос» первинні документи, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони не є достатніми для висновку про товарність господарських операцій з ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі» за договором купівлі-продажу №633-П від 07.05.2014р., що не дає можливості позивачу формувати податковий кредит за виписаною вказаним контрагентом податковою накладною. При цьому суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав до суду документів щодо перевезення зазначеного товару власними транспортними засобами або залученими від інших юридичних чи фізичних осіб; не надав пояснень стосовно способу перевезення цього товару, осіб, які його перевозили, транспортних засобів, тощо; не надав сертифікатів якості на товар, довіреності, за якими цей товар отриманий, наявність яких передбачена договором; не надав доказів наявності місць зберігання товару, враховуючи його використання тільки в листопаді 2014 року, наявності виноградників, в обробленні яких засіб захисту рослин використаний; не надав доказів взаємовідносин позивача з ОСОБА_1, відомості про якого зазначені в видаткових накладних.

Також, суд першої інстанції встановив, що 05.05.2014р. між ТОВ «Колос» та ТОВ «Агрозахист Південь» укладений договір поставки №144, за яким ТОВ «Агрозахист Південь» зобовязується передати, а ТОВ «Колос» прийняти продукцію виробничо-технічного призначення та сплатити за неї грошові кошти.

Суд першої інстанції встановив, що на підтвердження виконання умов вказаного договору позивач надав до перевірки та до суду рахунок на оплату товару №501 від 05.05.2014р., платіжне доручення №367 від 05.05.2014р., видаткову накладну №505 від 07.05.2014р., податкову накладну №17 від 05.05.2014р., в яких зазначений товар «Експрес 75 в. г.» та «Євро-Лайтінг», у видатковій накладній зазначено місце складання: м. Одеса, умови поставки не зазначені. На підтвердження списання отриманих товарно-матеріальних цінностей позивач надав акт списання №14110105 від 01.11.2014р.

Суд першої інстанції зазначив, що ТОВ «Колос» не надав документи щодо перевезення зазначеного товару власними транспортними засобами або залученими від інших юридичних чи фізичних осіб; не надав пояснень стосовно способу перевезення цього товару, осіб, які його перевозили, транспортних засобів, тощо; не надав сертифікати якості на товар, довіреності, за якими цей товар отриманий, протоколи погодження оплати, наявність яких передбачена договором; не надав доказів наявності місць зберігання товару, враховуючи його використання тільки в листопаді 2014 року.

У звязку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів факт здійснення господарської операції з ТОВ «Агрозахист Південь», факт отримання товару від цього контрагента, що не дає можливості позивачу формувати податковий кредит за виписаною ТОВ «Агрозахист Південь» податковою накладною.

Також суд першої інстанції встановив, що 02.07.2014р. між ТОВ «Колос» та ПП НВФ «Стім» укладений договір поставки №14/07/02-2, за яким ПП НВФ «Стім» зобовязується продати, а ТОВ «Колос» зобовязується купити продукцію промислово-технічного призначення - фунгіцид контактної дії «Купросил». В підтвердження виконання умов вказаного договору ТОВ «Колос» надало до перевірки та до суду рахунки-фактури №154 від 02.07.2014р., №269 від 14.11.2014р., платіжні доручення №862 від 03.09.2014р., №1341 від 10.12.2014р., видаткові накладні №154 від 02.07.2014р., №316 від 10.12.2014р., податкові накладні №154 від 02.07.2014р., №316 від 10.12.2014р., акти списання та картку рахунку №208 щодо отримання та списання товарно-матеріальних цінностей.

Дослідивши надані ТОВ «Колос» первинні документи, суд першої інстанції також дійшов висновку про обґрунтованість висновків акту перевірки №1315/22/24775415 від 23.09.2015р. про завищення позивачем податкового кредиту за вказаними господарськими операціями. При цьому суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав ні до перевірки, ні до суду документів щодо перевезення товару, аналітичних паспортів на товар, наявність яких передбачена договором, довіреності, за якими цей товар отриманий; не надав доказів наявності місць зберігання товару. За договором №14/07/02-2 від 02.07.2014р. передбачена поставка тільки фунгіциду контактної дії «Купросил», проте наданими первинними документами підтверджена поставка товару - Страйк та ОСОБА_2, тоді як даних про укладення додаткових угод позивач не надав.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Колос» не спростувало порушення ним абз. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.5 ст. 198, п. 209.2, п. 209.7 ст. 209, п. п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, які зафіксовані актом перевірки №1315/22/24775415 від 23.09.2015р., у звязку з чим не знайшов підстав для скасування оскарженого податкового повідомлення-рішення ДПІ у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області від 20.10.2015р. №.

Також, суд першої інстанції зазначив про необґрунтованість вимог позову про скасування акту про результати позапланової виїзної перевірки від 23 липня 2015 року №1315/22/24775415, зазначивши, що акт перевірки не є рішенням субєкта владних повноважень, в розумінні норм КАС України, а є лише носієм доказової бази, на підставі якого винесено податкове повідомлення-рішення, а тому не може бути скасований в судовому порядку.

Суд першої інстанції відхилив посилання ТОВ «Колос» на не вручення керівнику підприємства наказу про проведення перевірки, про продовження перевірки, направлень про проведення перевірки, з тих підстав, що в матеріалах справи містяться зазначені документи, на яких наявний підпис головного бухгалтера підприємства та посадові особи податкового органу були допущені до перевірки без будь-яких зауважень.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ТОВ «Колос» є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, у судове засідання не зявились, у звязку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору, серед іншого, є податкове повідомлення-рішення ДПІ у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області від 20 жовтня 2015 року №, яке прийнято на підставі акту №1315/22/24775415 від 23 липня 2015 року позапланової виїзної перевірки ТОВ «Колос» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та фіксованого сільськогосподарського податку за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., яким зафіксовано порушення позивачем абз. «а» п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.198.5 ст. 198, п. 209.2, п. 209.7 ст. 209, п. п. 209.15.1 п. 209.15 ст. 209 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкових зобовязань в сумі 46950 грн. та завищення податкового кредиту в сумі 51187,92 грн.

Висновки про порушення позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються на невизнанні ДПІ у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області правомірності формування ТОВ «Колос» податкового кредиту на підставі податкових накладних, виписаних контрагентами ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі», ТОВ «Агрозахист Південь», ПП НВФ «Стім» щодо поставки товару. Також податковий орган дійшов висновку про заниження ТОВ «Колос» податкових зобовязань з податку на додану вартість на загальну суму 46960 грн. у вересні 2014 року, у звязку не здійсненням перерахунку податкового кредиту шляхом нарахування податкових зобовязань через списання 17.09.2014р. посівів сільськогосподарських культур.

Відповідно до ст.ст. 198, 200, 201 Податкового кодексу України, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту, виникає у суб'єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: 1) фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; 2) наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; 3) подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів сум податку на додану вартість є факт придбання товарів із метою їх використання в господарській діяльності. Таким чином, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Апеляційний суд встановив, що у 2014 році ТОВ «Колос» формувало податковий кредит за наслідками здійснення господарських операцій щодо придбання товару у контрагентів ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі», ТОВ «Агрозахист Південь», ПП НВФ «Стім» на виконання умов договорів:

- №633-П від 07.05.2014р., укладеного з ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі», за умовами якого ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі», як продавець, зобовязується передати, а ТОВ «Колос», як покупець, зобовязується прийняти засоби захисту рослин та сплатити кошти за цей товар. В підтвердження виконання умов вказаного договору позивач надав специфікацію №1 від 15.05.2014р. з переліком поставлених засобів захисту рослин, рахунок на оплату, платіжне доручення №19 від 15.05.2014р., видаткові накладні №160510 від 16.05.2014р. та №160509 від 16.05.2014р., податкову накладну №124 від 15.05.2014р., акт списання №14110102 від 01.11.2014р. та картку по рахунку №208 щодо отримання та списання товарно-матеріальних цінностей (а.с.116-120, 157-166);

- №144 від 05.05.2014р., укладеного з ТОВ «Агрозахист Південь», за умовами якого ТОВ «Агрозахист Південь», як постачальник, зобовязується передати, а ТОВ «Колос», як покупець, прийняти продукцію виробничо-технічного призначення та сплатити за неї грошові кошти. В підтвердження виконання умов вказаного договору позивач надав рахунок на оплату товару №501 від 05.05.2014р., платіжне доручення №367 від 05.05.2014р., видаткову накладну №505 від 07.05.2014р., податкову накладну №17 від 05.05.2014р., акт списання №14110105 від 01.11.2014р. (а.с.111-115, 131-137);

- №14/07/02-2 від 02.07.2014р., укладеного з ПП НВФ «Стім», за умовами якого ПП НВФ «Стім», як постачальник, зобовязується продати, а ТОВ «Колос», як покупець зобовязується купити продукцію промислово-технічного призначення - фунгіцид контактної дії «Купросил». В підтвердження виконання умов вказаного договору ТОВ «Колос» надало рахунки-фактури №154 від 02.07.2014р., №269 від 14.11.2014р., платіжні доручення №862 від 03.09.2014р., №1341 від 10.12.2014р., видаткові накладні №154 від 02.07.2014р., №316 від 10.12.2014р., податкові накладні №154 від 02.07.2014р., №316 від 10.12.2014р., акти списання та картку рахунку №208 (а.с.107-110, 138-156).

Апелянт вважає, що ним виконано всі умови для віднесення суми ПДВ за вказаними господарськими операціями до податкового кредиту - отримано відповідний товар, що в повному обсязі підтверджено первинними документами, сплачено за нього грошові кошти та використано його в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Апеляційний суд відхиляє такі доводів апелянта, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, надані первинні фінансові та бухгалтерські документи не є достатніми для беззаперечного твердження про дійсне виконання господарських операцій з контрагентами, тобто такими, що дають право позивачу віднести відповідні суми до податкового кредиту.

Дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи, апеляційний суд дійшов висновку, що вони не містять вичерпної інформації щодо здійснених господарських операцій з ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі», ТОВ «Агрозахист Південь», ПП НВФ «Стім», зокрема, з них неможливо встановити осіб, якими отримано товар, місць його зберігання, наявність у ТОВ «Колос» виноградників, в обробленні яких використано придбані засоби захисту рослин.

Також, ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій ТОВ «Колос» не надало доказів транспортування придбаного у ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі», ТОВ «Агрозахист Південь», ПП НВФ «Стім» товару. Хоча товарно-транспортні накладні не є документами бухгалтерської звітності для позивача, але саме вони можуть підтвердити факт поставки товару, чого у даній справі не встановлено.

Апеляційний суд встановив, що за умовами договору №14/07/02-2 від 02.07.2014р., укладеного з ПП НВФ «Стім», постачальник зобовязується продати ТОВ «Колос» продукцію промислово-технічного призначення - фунгіцид контактної дії «Купросил», тоді як надані позивачем до суду податкова накладна №316 від 10.12.2014р. та видаткова накладна №316 від 10.12.2014р. стосуються товару з номенклатурою «Страйк т.к.с» (170 лю) та «Ореол Максі» (180 л.).

Пояснень щодо вказаних обставин та доказів щодо укладення додаткових угод до договору поставки №14/07/02-2 від 02.07.2014р. апелянт не надав.

При розгляді даної справи суд не обмежується виключно формальним застосуванням приписів податкового законодавства, а віддає перевагу встановленню фактичних обставин та достовірності поданих доказів над їх формальною наявністю та відповідністю за зовнішніми ознаками вимогам нормативних актів.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що ТОВ «Колос» не довело дотримання, визначених статтею 198 Податкового кодексу України, умов, які дають право віднести платнику податків суми ПДВ до складу податкового кредиту. Висновок суду першої інстанції про неналежне документальне підтвердження позивачем фактичного здійснення господарських операцій з ІП «Брітіш Еко Систем Технолоджі», ТОВ «Агрозахист Південь», ПП НВФ «Стім» апелянт не спростував.

Щодо висновків акту перевірки від 23 липня 2015 року №1315/22/24775415, стосовно порушення п.198.5 ст.198 ПК України, які стосуються того, що ТОВ «Колос» не нарахувало податкові зобовязання у ряд.1 розд.1 «Податкові зобовязання» податкових декларацій з ПДВ за вересень 2014 року, у звязку з списанням посівів сільськогосподарських культур внаслідок несприятливих погодних умов, що призвело до заниження податкових зобовязань в сумі 46 950 грн., які суд першої інстанції визнав обґрунтованими, то апеляційний суд також вважає їх доведеними, оскільки перерахунок податкового кредиту здійснюється у податковому періоді, в якому відбувається відповідне списання товарів, які використані для вирощування знищених посівів, шляхом нарахування податкових зобовязань у рядку 1 розділу 1 Податкової декларації з ПДВФ, так як такі товари не можуть бути використанні в оподатковуваних операціях.

Що ж до вимог про скасування акту про результати позапланової виїзної перевірки від 23 липня 2015 року №1315/22/24775415, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки акт перевірки не є рішенням субєкта владних повноважень, оскільки він не має обовязкового характеру, не спричиняє виникнення будь-яких прав і обовязків, а отже, не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору.

Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.

Оскільки наслідком розв'язання публічно-правового спору по суті має бути захист порушеного суб'єктивного права позивача, то у разі незгоди з висновками перевірки, закріпленими у акті, складеному за її результатами, та втіленими у відповідних рішеннях контролюючого органу, вимога про визнання неправомірними висновків відповідача не буде мати своїм правовим наслідком захист прав позивача, адже таке право підлягає захисту виключно шляхом пред'явлення позову про скасування рішень контролюючого органу, якими визначено суми податкових зобов'язань.

Висновки акту перевірки, обґрунтованість яких оспорює ТОВ «Колос», тягнуть юридичні наслідки у вигляді прийняття ДПІ оскарженого податкового повідомлення-рішення, за наслідками перевірки законності та обґрунтованості якого суд дійшов висновку про його правомірність.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстави для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч.5 ст.254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець