Справа № 826/16409/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 липня 2016 року № 826/16409/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Федорчука А.Б., суддів Кобилянського К.М., Мазур А.С., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг»
до третя особаДержавного реєстратора прав на нерухоме майно Молдованової Галини Миколаївни Міністерства юстиції України ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод» Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції
про визнання протиправними дій, зобов'язати вчинити дії ,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Молдованової Галини Миколаївни, Державна реєстраційна служба України, Державної реєстраційної служби України, треті особи ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод», Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції, в якому просить суд:

- визнати таким, що не відповідає нормам чинного законодавства та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 19437308 від 18.02.2015 р., прийняте держаним реєстратором прав на нерухоме майно Молдовановою Галиною Миколаївною Державна реєстраційна служба України;

- зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на будинок цеху меблів, інв. № 251001, що розташований у Запорізькій обл., м. Запоріжжя, вул. Північне Шосе, 20-Г, за товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг» та видати відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

Протокольною ухвалою суду замінено неналежного відповідача Державну реєстраційну службу України на належного - Міністерство юстиції України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи з його відсутності.

Відповідач-1 та третя особа Реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не прибули. Про дату час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. З заявами/клопотаннями до суду не звертались.

Відповідач-2 проти позову заперечив, про що надав відповідні письмові заперечення, які наявні в матеріалах справи. Посилався на те, що Міністерство юстиції України не порушувало охоронюваних законом прав позивача, адже державний реєстратор є самостійним суб'єктом владних повноважень в рамках спірних правовідносин, а зобов'язання Міністерство юстиції України здійснити реєстрацію права власності є втручанням в дискреційні повноваження. За таких обставин відповідач-2 просить суд в позові відмовити.

Третя особа ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод» в судове засідання не прибула, звернулась до суду з письмовим клопотанням в якому просила суд позовні вимоги задовольнити, посилаючись при цьому на те, що доводи, викладені в позовній заяві є обґрунтованими та такими, що відповідають дійсності.

Справа розглянута в порядку письмового провадження у відповідності до положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства, за відсутності необхідності заслуховувати свідків чи експертів.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Ухвалою господарського суду Запорізької області у справі № 908/3468/13 від 21.11.2013р. порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод», розпорядником майна призначений арбітражний керуючий Персюк Сергій Володимирович, на якого покладено обов'язки керівника підприємства.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3468/13 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод» () від 12.02.2014 р. введена процедура санації, керуючим санацією призначено арбітражного керуючого Персюка С.В.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області по справі № 908/3468/13 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод» () від 29.09.2014 процедуру санації продовжено на шість місяців.

В позовній заяві зазначено, що з метою виконання плану санації (який в матеріалах справи відсутній) ПАТ «ЗСПЗ» було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг», до складу засновників якого увійшло ПАТ «ЗСПЗ».

Керуючим санацією ПАТ «ЗСПЗ» прийнято рішення про внесення до Статутного (складеного) капіталу ТОВ «Метал Холдінг» об'єкту нерухомого майна - будинку цеху меблів, інв. № 251001, що розташований у Запорізькій обл., м. Запоріжжя, вул. Північне Шосе, 20-Г.

16 лютого 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг» звернулось до Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції із заявою, реєстровий номер 10220368 для проведення державної реєстрації права власності на будинок цеху меблів, інв. № 251001, що розташований у Запорізькій обл., м. Запоріжжя, вул. Північне Шосе, 20-Г.

18 лютого 2015 року державний реєстратор прав на нерухоме майно Молдованова Галина Миколаївна прийняла рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 19437308 щодо об'єкту нерухомості.

Відповідно до змісту оскаржуваного рішення, відповідач-1 зазначив, що подані позивачами документи не відповідають вимогам або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: з поданих документів неможливо встановити затвердження плану санації ухвалою суду.

Як на підставу для прийняття оскаржуваного рішення, відповідач-1 послався на статтю 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та на пункти 20, 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 № 868.

Позивач, не погоджуючись з правомірністю рішення державного реєстратора про відмову у реєстрації права власності, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно.

Таким чином, позивач, з метою використання свого права, звернувся до органу державної реєстраційної служби для здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам по справі, суд зазначає наступне.

Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом та їх обтяжень, врегульовано нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (надалі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до п.п. 15, 16 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 після здійснення пошуку у Державному реєстрі прав відомостей державний реєстратор розглядає заяву (запит) та оформляє відповідне рішення, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування. На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор відкриває розділ Державного реєстру прав та вносить записи до Державного реєстру прав. У випадках, установлених законодавством, державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вносить записи до спеціального розділу Державного реєстру прав.

Пунктом 20 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор вносить до запису про нерухоме майно такі відомості, щодо об'єкта нерухомого майна: тип об'єкта нерухомого майна (житловий будинок, будівля, споруда, квартира, житлове приміщення, нежитлове приміщення тощо); призначення об'єкта нерухомого майна (житловий або нежитловий); площа об'єкта нерухомого майна (загальна та (за наявності) житлова); відомості про складові частини об'єкта нерухомого майна (найменування та/або присвоєння літера, загальна та (за наявності) житлова площа об'єкта нерухомого майна, який є складовою частиною складної речі та призначений для обслуговування іншої (головної) речі, пов'язаний з нею спільним призначенням та є її приналежністю); адреса об'єкта нерухомого майна; підстава для внесення запису про нерухоме майно: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу

Постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» є спеціальним для спірних відносин.

Згідно ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

4) внесення записів до Державного реєстру прав;

5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх

обтяження.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Пунктом 16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, визначено, що у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус у день прийняття рішення про зупинення розгляду заяви видає таке рішення особисто або надсилає поштою заявникові з повідомленням про вручення.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав здійснюється на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

У відповідності до п. 28 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 «Про затвердження Порядки державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав виключно за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частина 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначає які саме дії повинен вчинити державний реєстратор, що пов'язані з державною реєстрацією прав на майно.

Так, Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; 2) приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав; 3) відкриває і закриває розділи Державного реєстру прав, вносить до них відповідні записи; 4) веде реєстраційні справи щодо об'єктів нерухомого майна; 5) присвоює реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації; 6) видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 7) надає інформацію з Державного реєстру прав або відмовляє у її наданні у випадках, передбачених цим Законом; 8) у разі потреби вимагає подання передбачених законодавством додаткових документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень; 8-1) під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки; 9) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Згідно ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи, яка містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи.

Ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлює вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні реєстрації обтяжень, а саме: 1) заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; 3) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; 4) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; 5) заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 51) заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 52) заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених статтею 42 та частиною дев'ятою статті 15 цього Закону; 53) під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; 54) після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; 55) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 56) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; 6) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Як підставу для відмови позивачу в реєстрації заявлених прав, державний реєстратор фактично обрав п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень» - подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують;

На переконання суду, така відмова державного реєстратора є правомірною та обґрунтованою з урахуванням наступного.

Згідно п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх

обтяжень від 17.10.2013 № 868 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об'єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об'єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах спірних правовідносин позивачем до проведення реєстрації права власності не надавались документи, визначені в абз. 1-15 п. 37 Порядку.

Натомість, користуючись абз. 16 п. 37 Порядку, в якості документів, що підтверджують перехід права власності, позивачем були надані: Акт приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного капіталу ТОВ «Метал Холдінг» від 03 вересня 2014р.; Копія протоколу №1 Загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Метал Холдінг» від 26 травня 2014 р.; копія протоколу № 4 Загальних зборів засновників (учасників) ТОВ «Метал Холдінг; копія наказу керуючого санацією ПАТ «ЗСПЗ» № 02/009/014 від 03.09.2014р. про передачу до статутного (складеного) капіталу ТОВ «Метал Холдінг» об'єктів нерухомого майна.

В той же час, подаючи зазначені документи для проведення державної реєстрації права власності, позивачем залишено поза увагою наступне.

Згідно п.14 Порядку відчуження у процедурі санації майна боржника шляхом заміщення активів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2013 р. № 244 утворення господарського товариства здійснюється керуючим санацією від імені боржника в порядку, встановленому законодавством, з урахуванням таких особливостей: документом, що засвідчує внесок у статутний (складений) капітал новоутвореного господарського товариства, є акт приймання-передачі, який підтверджує факт передачі цілісного майнового комплексу боржника або визначеної планом санації частини майна боржника до статутного (складеного) капіталу такого товариства.

Здійснення відчуження майна, строки його здійснення, пооб'єктний перелік майна боржника, що передається новоутвореному господарському товариству, перелік зобов'язань поточних кредиторів, борги за якими переводяться разом з таким майном, перелік зобов'язань, права вимоги за якими відступаються, передбачаються планом санації.

До того ж, відповідно до п.п. 5, 6 ст. 6 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» Боржник або представник кредиторів, уповноважений загальними зборами кредиторів, протягом п'яти днів з дня схвалення кредиторами плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство повинен подати до господарського суду за місцезнаходженням боржника заяву про його затвердження.

Протягом п'яти днів з дня отримання заяви про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство господарський суд виносить ухвалу про прийняття заяви про затвердження плану санації до розгляду.

Господарський суд виносить ухвалу про затвердження плану санації боржника до порушення провадження у справі про банкрутство та вводить мораторій на задоволення вимог кредиторів (ч. 8 ст. 6 Закону).

За таких обставин, оскільки позивачем до проведення державної реєстрації права власності не надано затвердженого плану санації, то суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, адже з поданих позивачем документів неможливо встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18.02.2015 № 19437308 відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже, є правомірним та не підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Позовна вимога про зобов'язання Міністерство юстиції України здійснити державну реєстрацію права власності на будинок цеху меблів, інв. № 251001, що розташований у Запорізькій обл., м. Запоріжжя, вул. Північне Шосе, 20-Г, за товариством з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг» та видати відповідне свідоцтво про право власності на нерухоме майно, задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.

Частиною 2 статті 162 КАС України встановлено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Таке втручання не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Таким чином вимога про зобов'язання зареєструвати право не підлягає задоволенню, оскільки призведе до того, що суд перебере на себе повноваження відповідача та втрутиться в його дискреційні повноваження.

До того ж, як встановлено вище, правові підстави для реєстрації права власності на об'єкт нерухомості, в даному випадку, відсутні, внаслідок чого позовна вимога про зобов'язання зареєструвати право власності також є необґрунтованою.

Частиною 2 ст. 9 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Холдінг» - відмовити повністю.

Постанова набирає законноїсили в порядку, встановленомуст. 254 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційноїінстанціїпротягом десяти днів за правилами, встановленимист.ст. 185-187 Кодексу адміністративногосудочинстваУкраїни, шляхом подання через суд першоїінстанціїапеляційноїскарги.

Головуючий суддя А.Б. Федорчук

Судді К.М. Кобилянський

А.С. Мазур