Справа № 815/7260/15
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/7260/15

Категорія: 3.4 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 26.10.2015р. №715-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, -

ВСТАНОВИВ:

Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі подав апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржену постанову та ухвалити нову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі.

Постановою від 11 березня 2016 року, ухваленою у відкритому судовому засіданні, Одеський окружний адміністративний суд відмовив в задоволенні позову Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі до Державної міграційної служби України про визнання неправомірним та скасування рішення від 26.10.2015р. №715-15 про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобовязання прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, передбачених п.1 та п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки при зверненні з позовом позивач зазначав, що існує ризик його переслідувань за ознаками політичних поглядів, у звязку з політичною діяльністю матері та брата.

Апелянт зазначає, що при прийнятті оскарженої постанови суд першої інстанції не врахував актуальної інформації по країні походження, а також порушив ст.ст. 1, 33 Конвенції про статус біженців 1951 року та ст.3 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року щодо неможливості висилання осіб в країну, де вони можуть зазнати переслідувань, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження.

Державна міграційна служба України письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Ухвалюючи постанову про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції встановив, що Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі є громадянином ДР Конго, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_1, за етнічною групою - баконго, за віросповіданням-християнин, рідна мова лінгала, володіє французькою, англійською та мовою кіконду. За сімейним станом не одружений, має сина ОСОБА_1 Нкосі Кімуіні, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає в м.Кіншаса. Позивач має незакінчену вищу освіту, яку здобув у період з 2007 по 2009 роки в інституті будівництва та публічних робіт в м. Кіншаса (ДР Конго). Позивач стверджує, що з 2008 року він був членом опозиційної політичної партії «Християнська демократія», займався пропагандою та протягом шести місяців 2008 року працював у будівельний фірмі будівельником.

Суд першої інстанції встановив, що 27.08.2010р. позивач вибув з батьківщини авіарейсом м. Кіншаса (ДР Конго) м. Лібревіль (Габон) м. Касабланка (Марокко), далі авіарейсом м. Касабланка (Марокко) м. Стамбул (Туреччина) м. Київ (Україна) на підставі національного паспорту та студентської візи №Y03079445. Державний кордон України перетнув 29.08.2010р. легально та на території України вступив до Луганського національного аграрного університету на підготовчий факультет (2010-2011 роки), після чого навчався на першому курсі зазначеного ВНЗ на будівельному факультеті. У 2012 році був відрахований.

Суд першої інстанції встановив, що 02.09.2013р. Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі звернувся до Управління у справах іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Причиною звернення за захистом позивач зазначив побоювання повертатись на батьківщину через ймовірну загрозу його життю з боку влади.

Також суд першої інстанції встановив, що наказом №95 першого заступника начальника ГУДМС України в Одеській області від 19.09.2013р. прийнято рішення здійснити оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця або додаткового захисту громадянину ДР Конго Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За результатами розгляду особової справи №2013OД0231 громадянина ДР Конго Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі, 31.08.2015р. Управлінням у справах біженців ГУДМС України в Одеській області складений висновок про відмову позивачу у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Рішенням Державної міграційної служби України №715-15 від 26.10.2015р. позивачу відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені п.1, п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відсутні.

Відмовляючи в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування оскарженого рішення Державної міграційної служби України, суд першої інстанції, з посиланням на п.1, п.13 ч.1 ст.1, ч.5 ст.10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», Конвенцію про статус біженців 1951 року, виходив з того, що особа, яка звертається із заявою про надання, їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту має довести, що її побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань є обґрунтованими, або її життю, безпеці чи свободі в країні походження загрожує небезпека і вона не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

За наслідками дослідження матеріалів особової справи Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі та оцінки його пояснень, наданих у судовому засіданні, суд першої інстанції встановив, що позивач прибув на територію України легально в 2010 році на підставі національного паспорту та студентської візи з метою навчання, не мав жодних перешкод із перетином кордону країни походження, що свідчить про відсутність фактів переслідування позивача, загрози його життю, здоровю.

Суд першої інстанції відхилив доводи позивача про те, що він був членом опозиційної політичної партії «Християнська демократія», яка виступала проти діючої влади ДР Конго, та займався пропагандою в районі Сайо м. Кіншаса, оскільки Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі не надав жодної додаткової інформації щодо власних обовязків, як члена політичної організації, та не володіє інформацією щодо безпосереднього лідера комуни. Суд першої інстанції встановив, що позивач під час перебування в країні походження не зазнавав будь-яких переслідувань.

Також, суд першої інстанції не взяв до уваги посилання позивача на викрадення його матері та брата, з тих підстав, що згідно інформації з мережі Інтернет нікого з членів партії, крім ОСОБА_2 Нгонгала, не було викрадено. При цьому, суд першої інстанції врахував, що позивач має родичів, які проживають на території його країни походження, та їм нічного не загрожує.

Враховуючи суперечливість даних, наведених позивачем, відсутність обґрунтованих прикладів та обставин, які свідчать про переслідування позивача, або його родичів за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, загрозу життю, безпеці чи свободі, тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність рішення Державної міграційної служби України про відмову у наданні Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту.

Сторони, належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи, апелянт у судове засідання не зявився, представник відповідача надав заяву про апеляційний розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження, у звязку з чим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю доповідача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив правову природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Предметом спору є рішення Державної міграційної служби України від 26.10.2015р. №715-15, яким Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як такому, у якого відсутні умови, передбачені п.1, п.13 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» додатковий захист - це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі.

Пунктом 13 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту - це особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання.

Статтею 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» визначено умови, за яких особа не визнається біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зокрема не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу 1967 року, поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано такий статус. Такими підставами є: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов'язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Згідно ст.4 ОСОБА_3 Європейського Союзу «Про мінімальні стандарти для кваліфікації і статусу громадян третьої країни та осіб без громадянства як біженців чи як осіб, які потребують міжнародного захисту з інших причин, а також змісту цього захисту» у разі, якщо аспекти тверджень заявника не підтверджуються документальними або іншими доказами, ці аспекти не вимагають підтвердження, якщо виконуються наступні умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати заяву; всі важливі факти, наявні в його/її розпорядженні, були надані, і було надано задовільне пояснення щодо відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними та не суперечать наявній конкретній та загальній інформації у його справі; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше, якщо заявник не зможе привести поважну причину відсутності подачі цієї заяви; встановлено, що в цілому заявник заслуговує довіри.

Згідно п.195 «Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року)» у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця, повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Апеляційний суд встановив, що згідно наданої позивачем інформації він є громадянином ДР Конго, який не може та не бажає користуватися захистом своєї країни, оскільки побоюється стати жертвою переслідувань, у звязку з його політичною діяльністю з 2008 року у складі опозиційної політичної партії «Християнська демократія», лідером якої в районі Сайо була його мати ОСОБА_4. Апелянт посилається на те, що через членство у вказаній партії у 2012 році викрадено його матір та брата, через що він побоюється повертатися на Батьківщину.

Проаналізувавши матеріали особової справи Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі, апеляційний суд встановив наявність розбіжностей в поясненнях апелянта, зокрема, щодо обґрунтування причин неможливості повернення його в країну походження:

- Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі не може підтвердити документально власне членство в партії, членство його родини чи викрадення його матері та брата;

- в підтвердження інформації про викрадення його родичів позивач посилається на твердження зниклого безвісти двоюрідного брата, який про викрадення дізнався від своєї сестри;

- позивач не може надати інформації щодо його обовязків, як члена політичної партії, а також не володіє інформацією щодо його безпосереднього лідера комуни;

- під час анкетування позивач стверджував, що його мати та брат були членами опозиційної партії, мали членські квитки, однак і вказує, що жодного разу не бачив членських квитків, які належали йому чи іншим членам його родини;

- під час проведення анкетування 02.09.2013р. позивач зазначив, що не володіє інформацією про місцезнаходження його сестри, сина та матері сина, тоді як в протоколі співбесіди від 19.09.2013р. Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі вказав, його сестра, син та мати сина проживають в ІНФОРМАЦІЯ_4 та їм нічого не загрожує.

Також, в протоколі співбесіди від 19.09.2013р. позивач підтвердив, що під час перебування в країні походження не зазнавав будь-яких політичних переслідувань.

Апеляційний суд враховує, що Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі прибув на територію України легально в 2010 році на підставі національного паспорту та студентської візи з метою навчання, не мав жодних перешкод із перетином кордону. На території України позивач вступив до Луганського національного аграрного університету на підготовчий факультет, після чого навчався на першому курсі зазначеного ВНЗ на будівельному факультеті (2010-2011 роки), а у 2012 році був відрахований. За захистом позивач звернувся лише 04.07.2013р., тобто через рік після відрахування з вищого навчального закладу, протягом якого перебував на території України нелегально, що підтверджує той факт, що його звернення за захистом направлене на легалізацію свого положення в Україні у звязку із закінченням терміну дії студентської реєстрації.

Дослідивши матеріали особової справи Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі (а.с. 38-121) апеляційний суд не встановив причин, які б унеможливлювали добровільне повернення апелянта до ДР Конго.

Враховуючи наявність розбіжностей в показаннях апелянта, неможливість ним підтвердити свої доводи щодо обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, прибуття на територію України з метою навчання, звернення за легалізацією після закінчення дії студентської реєстрації, а також з врахуванням інформації по країні походження апелянта, де на даний час відсутні будь-які відкриті збройні конфлікти та відсутня інформація про будь-яке затримання осіб у звязку з їх партійним членством, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Апеляційний суд зазначає, що при розгляді заяви позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідач належним чином вивчив наведені ним обставини, дослідив інформацію по країні походження, та, з огляду на імперативні приписи, визначені статтею 6 Закону, субєкт владних повноважень правомірно відмовив Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі у визнанні його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, оскільки встановлена відсутність умов, за яких такий статус надається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженої постанови відсутні.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим, відповідно до ст. 200 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 2, 11, 69-71, 195, п. 2 ч. 1 ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 206, 211, 212, ч.5 ст.254 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лузайадіо Нкосі Беноні Нкосі залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя С.Д.Домусчі

суддя М.П.Коваль

суддя О.О.Кравець