Справа № 804/1440/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2016 рокусправа № 804/1440/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимовій Д.В.

за участю представників:

позивача: - ОСОБА_1 дов від 19.04.2016

відповідача: - ОСОБА_2 дов від 28.04.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року

у справі № 804/1440/16

за позовом публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг»

до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій та скасування припису ,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому просило:

визнати протиправними дії Головного державного інспектора Криворізького відділу з питань додержання законодавства про працю та інших нормативно-правових актів ОСОБА_3 щодо прийняття припису №20/4.7-03 від 24.02.2016;

скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №20/4.7-03 від 24.02.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю винесення припису товариству, оскільки позивачем вжиті всі необхідні заходи щодо дотримання вимог законодавство стосовно нормативу робочих місць для інвалідів.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постанову суду мотивовано тим, що актом перевірки зафіксовано факт недотримання позивачем встановленого чинним законодавством нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів. Разом з тим, предметом даного позову є питання виконання припису № 20/4.7-03 від 24.02.2016 щодо вжиття заходів стосовно дотримання позивачем встановленого нормативу чисельності інвалідів, а не притягнення позивача до відповідальності за порушення вказаного нормативу.

Суд, визнавши обґрунтованими пояснення позивача про вжиття всіх необхідних заходів щодо дотримання вимог законодавства стосовно дотримання нормативу робочих місць для інвалідів, дійшов висновку про правомірність спірного припису з огляду на те, що позивач не інформував відповідача про хід його виконання.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що незаконність припису підтверджена тим, що підприємство належним чином та повному обсязі виконало покладені на нього чинним законодавством обовязки та своєчасно направило до Дніпропетровського відділення фонду соціального захисту інвалідів звіти про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013, 2014, 2015 роки. Також у 2013, 2014, 2015 роках товариство повідомляло Управління праці та соціального захисту населення виконкому Дзержинської районної ради м.Кривого Рогу як орган, уповноважений працевлаштовувати інвалідів, про можливість працевлаштувати інвалідів. При цьому позивач наголошує, що зайнятість робочих місць інвалідами може бути забезпечена лише при наявності направлень або звернень інвалідів для працевлаштування, а при їх відсутності зайняття робочих місць інвалідами неможлива.

Крім того, позивач посилається на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справах № 804/8624/14 та № 804/6109/15, якими встановлено факт вжиття підприємством усіх необхідних заходів для забезпечення працевлаштування інвалідів у кількості, передбаченій законом, відповідно, у 2013 та 2014 роках, також недопущення підприємством господарського правопорушення, що стало підставою для встановлення безпідставності та протиправності тверджень органу державної влади про наявний факт порушення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» положень ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а факт відсутності працевлаштованих інвалідів на підприємстві відповідно до встановленого нормативу не є безумовною ознакою правопорушення на підставі для відповідальності такого підприємства.

Стосовно посилань суду першої інстанції на відсутність інформування позивачем відповідача про хід виконання припису позивач зазначає, що таке інформування мало місце шляхом направлення відповідачу листа від 18.03.2016 з повідомленням про неможливість виконання вимог, викладених у приписі № 20/4.7-03 від 24.02.2016.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити постанову суду першої інстанції, вважає оскаржувану постанову суду першої інстанції обґрунтованою та правомірною, зазначає, що факт невідповідності встановленому ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» нормативу щодо чисельності інвалідів - штатних працівників у 2013 році, 2014 році, 2015 році не заперечується самим позивачем як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, у період з 19.02.2016 по 24.02.2016 головним державним інспектором праці ОСОБА_3 на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського суду м.Дніпропетровська від 26.01.2016 у справі №200/1192/16-к, провадження № 1-кс/200/915/16, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з питання реєстрації позивача у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів, подання звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів та виконання нормативу з працевлаштування інвалідів за 2013-2015 рік.

За результатами перевірки складений акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 36/4.7-03 (т.3, а. с.198, 199).

Перевіркою встановлено порушення товариством вимог ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україна», згідно якої для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця».

До такого висновку відповідач дійшов з огляду на наступні обставини.

Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2013 рік сформовано та підписано керівництвом товариства 28.01.2014 (за вих. №811-12/18) надіслано до Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів поштовим рекомендованим відправленням та отримано фондом відповідно до поштового відправлення 28.02.2014.

Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік сформовано та підписано -03.02.2015 (за вих. №811-12/42), надіслано до Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів поштовим рекомендованим відправленням та отримано фондом, відповідно до поштового відправлення - 20.02.2015.

Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік сформовано та підписано керівництвом позивача - 14.01.2016, надіслано до Дніпропетровського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів поштовим рекомендованим відправленням та отримано фондом, відповідно до поштового відправлення - 15.02.2016.

Згідно звіту з праці за січень-грудень 2013 року, форма №1-ПВ квартальна за 2013 рік, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства становила 30324 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 422 особи. Згідно встановленому нормативу у 4% кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», повинна становити: 30324 х 4% =1213 осіб. Отже, фактично чисельність інвалідів - штатних працівників не відповідала встановленому нормативу.

Згідно звіту з праці за грудень 2014 року, форма №1-ПВ місячна за 2014 рік, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства становила 28626 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 404 особи. Згідно встановленому нормативу у 4% кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцям, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», повинна становити: 390 х 4% =1145 осіб. Отже, фактично чисельність інвалідів - штатних працівників не відповідала встановленому нормативу.

Згідно звіту з праці за грудень 2015 року, форма №1-ПВ місячна, за 2015 рік середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» становила 27461 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 409 осіб. Згідно встановленого нормативу у 4% кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», повинна становите 27461 х 4%= 1098 осіб. Отже, встановлений норматив чисельності інвалідів - працівників позивачем не дотримано.

24.02.2016 головним державним інспектором Криворізького відділу з питань додержання законодавства про працю та інших нормативно-правових актів ОСОБА_3 складено припис № 20/4.7-03, яким товариство зобовязано на виконання вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україна» здійснити заходи із забезпечення працевлаштування інвалідів (т.3, а.с.167, 168).

Також у даному приписі зазначено, що у строк до 20 березня 2016 року товариству необхідно письмово проінформувати про виконання вимог припису з наданням копій підтверджуючих документів.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про правомірність оскаржуваного припису.

Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) рішень суб'єкта владних повноважень з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 КАС України з урахуванням закріпленого статтею 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку оскаржуваним діям відповідача та припису № 20/4.7-03 від 24.02.2016 на відповідність критеріям, зазначеним в ч.3 ст.2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Указом Президента України від 06.04.2011 № 386/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань праці, згідно у п.7 якого Держпраці України здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

За приписами п.п.5, 7 п.6 Положення Держпраці України для виконання покладених на неї завдань має право:

- здійснювати безперешкодно перевірки у виробничих, службових та адміністративних приміщеннях роботодавців, суб'єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також перевірки робочих місць працівників, розташованих поза цими приміщеннями, з метою нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, ознайомлюватися під час проведення перевірок з інформацією, документами і матеріалами та одержувати від роботодавців, суб'єктів господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, необхідні для виконання повноважень Держпраці України копії або витяги з документів, ведення яких передбачено законодавством про працю (у тому числі з питань, передбачених підпунктом 1 пункту 4 цього Положення) та законодавством про зайнятість;

- видавати в установленому порядку роботодавцям, суб'єктам господарювання, які надають послуги з посередництва у працевлаштуванні в Україні, здійснюють наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, а також фондам загальнообов'язкового державного страхування, обов'язкові до виконання приписи щодо усунення порушень законодавства про працю, законодавства про зайнятість населення, законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

При цьому пп.4 п.4 Положення передбачено, що Держпраці України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд та контроль за дотриманням підприємствами, установами, організаціями, у тому числі громадськими організаціями інвалідів, фізичними особами, які використовують найману працю, законодавства про зайнятість та працевлаштування інвалідів у частині:

реєстрації у Фонді соціального захисту інвалідів;

подання звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів;

виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів затверджений Наказом Мінсоцполітики України від 02.07.2012 №390, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.07.2012 за № 1291/21603.

Цей Порядок, як в ньому зазначено, встановлює процедуру проведення Державною інспекцією України з питань праці та її територіальними органами перевірок додержання законодавства з питань праці у межах повноважень, визначених Конвенціями Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1985-IV, та № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08 вересня 2004 року № 1986-IV, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», постановою Кабінету Міністрів України від 17 листопада 2010 року № 1059 «Про затвердження критеріїв, за якими оцінюється ступінь ризику від провадження господарської діяльності субєктами господарювання у частині додержання вимог законодавства про працю та визначається періодичність здійснення планових заходів державного нагляду (контролю)», Положенням про Державну інспекцію України з питань праці, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 386.

Відповідно до п.2 Порядку № 390 право проведення перевірок мають посадові особи Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обовязків мають повноваження державного інспектора з питань праці (далі - Інспектор).

Згідно положень п.3 Порядку № 390 інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності субєкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до п.7 Порядку № 390 за результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства.

За правилами п. 8 Порядку № 390 рішення Інспектора може бути оскаржене у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 7 статті 7 Закону «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V в редакції, що діяла на час складення акту перевірки та припису від 24.02.2016, передбачено, що у разі необхідності вжиття заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом пяти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до ч.8 ст.7 Закону № 877-V припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Отже наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача, посадової особи відповідача ОСОБА_3 повноважень щодо здійснення контролю додержанням законодавства про працю, зайнятість населення шляхом проведення перевірки та складення припису із вимогою здійснити певні заходи щодо усунення виявленого в ході перевірки порушення.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд вважає відсутніми правові підстави для задоволення позову в частині оскарження дій посадової особи відповідача ОСОБА_3 щодо прийняття припису № 20/4.7-03 від 24.02.2016.

По суті складеного відповідачем означеного припису апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україна» від 21.03.91 № 875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця».

Виявлені в ході перевірки факти недотримання встановленого законодавством нормативу чисельності інвалідів-працівників у 2013, 2014, 2015 роках позивачем не оспорюються, разом з тим, відповідач зазначає про відсутність його вини у такому недотриманні з огляду на існуючий порядок, за яким зайнятість робочих місць інвалідами може бути забезпечена у разі направлення їх до підприємства службою зайнятості, яка достатньої кількості інвалідів (для виконання нормативу) до підприємства не направляло.

Згідно з ч.3 ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

При цьому суб'єкти господарювання зобов'язані надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

З огляду на наведене, обовязок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого Законом України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

На роботодавця покладається обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, інформувати про попит на робочу силу (вакансії) органи працевлаштування інвалідів.

В свою чергу органи працевлаштування, взаємодіючи між собою та з роботодавцем, забезпечують надання інформаційно-консультаційних послуг щодо працевлаштування інвалідів та здійснюють таке працевлаштування.

Отже працевлаштування інвалідів не є виключним зобовязанням підприємства, яке створює робочі місця для інвалідів.

Згідно ст.5 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VI від 05.07.2012, який набрав чинності з 01.01.2013, держава гарантує у сфері зайнятості додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

До категорій громадян, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню, належать інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (п.6 ч.1 ст.14 Закону України «Про зайнятість населення»).

Відповідно до пп.1 п.4 Положення про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 14.04.2011 №29, завданням Фонду є реалізація в межах своєї компетенції заходів щодо забезпечення зайнятості та працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів перевірки, виявлене відповідачем порушення стосується виключно невиконання позивачем вказаного вище нормативу; порушення щодо подання товариством звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів або інших звітів з цього питання в акті перевірки не зафіксовані.

За наведених обставин апеляційний суд вважає відсутньою вину підприємства у недотриманні ним вимог ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україна», підприємством вчинено усіх залежних від нього заходів для виконання нормативу з працевлаштування інвалідів, внаслідок чого законодавчо встановлені негативні наслідки невиконання нормативу для підприємства не мають виникати.

Також апеляційний суд приймає до уваги обставини, встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, щодо підприємства - публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», а саме:

постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.08.2014 у справі № 804/8627/14, якою відмовлено у задоволенні позову Дніпропетровському обласному відділенню Фонду соцзахисту інвалідів про стягнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» адміністративно-господарських санкцій та пені за недотримання нормативу робочих місць для інвалідів у 2013 році;

постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.06.2015 у справі № 804/6109/15, якою відмовлено у задоволенні позову Дніпропетровському обласному відділенню Фонду соцзахисту інвалідів про стягнення з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» адміністративно-господарських санкцій та пені за недотримання нормативу робочих місць для інвалідів у 2014 році.

Так, вказаним судовими рішеннями встановлено, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» створені робочі місця для працевлаштування інвалідів та виконані вимоги ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про незаконність вимог в оскаржуваному приписі № 20/4.7-03 від 24.02.2016 щодо обовязку товариства здійснити заходи із забезпечення працевлаштування інвалідів на виконання вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україна», тому означений припис є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість спірного припису з огляду на те, що позивач не інформував відповідача про хід його виконання.

Питання виконання (невиконання) припису як вимоги посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства ніяким чином не впливає на правомірність та обґрунтованість такої вимоги.

Виходячи з наведених вище правових норм, підставою для винесення припису є встановлення конкретного порушення певним суб'єктом господарювання, яке необхідно усунути протягом визначеного державним інспектором строку. При цьому в приписі має бути зазначена окрема дія, яку повинен вчинити суб'єкт господарювання для усунення виявленого порушення.

Отже для вирішення питання правомірності та обґрунтованості спірного припису зясуванню підлягають обставини щодо дотримання підприємством певних норм чинного законодавства, порушення яких зафіксовано у відповідному акті перевірки і стало підставою для складення цього припису.

Відповідно до наведеної вище ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема,: обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» задовольнити частково.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016р. у справі № 804/1440/16 скасувати, прийняти нову постанову.

Позов задовольнити частково.

Скасувати припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №20/4.7-03 від 24.02.2016.

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко