Справа № 2а-27237/10/0570
Суддя: Гімон Микола Михайлович
Дата ухвалення: 2011-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Буряк І.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2011 року справа №2а-27237/10/0570

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гімона М.М.

суддів Василенко Л.А. , Карпушової О.В.

при секретарі судового засідання Солодько О.І.,

за участю представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства «Сніжнеантрацит» та Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2011 року у справі № 2а-27237/10/0570 за позовом Державного підприємства «Сніжнеантрацит» до Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області про часткове визнання протиправною і скасування вимоги від 27.10.2010 р. №05-05-2.10-14/11891, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2011 року у справі № 2а-27237/10/0570 позов Державного підприємства «Сніжнеантрацит» до Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області про часткове визнання протиправною і скасування вимоги від 27.10.2010р. №05-05-2.10-14/11891 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано підпункт 2.6, підпункт 2.13, підпункт 2.18 пункту 2 вимоги Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області від 27 жовтня 2010 року № 05-05-2.10-14/11891. Визнано протиправним та скасовано підпункт 2.14 пункту 2 вимоги Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області від 27 жовтня 2010 року № 05-05-2.10-14/11891 в частині зобовязання провести перерахунок та відповідні розрахунки щодо сум внесків до відповідних фондів та повернути зайво сплачені кошти в сумі 189308,11 грн. В інший частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню, оскільки відмовляючи у визнанні протиправною п.2.7 вимоги щодо порушення при виплаті премій працівникам до святкових та ювілейних дат, суд не врахував, що ці виплати здійснювались як заохочення, а на цей вид виплат не розповсюджуються положення Галузевої угоди та Положення про оплату праці працівників. При цьому позивач вважає, що ст. 13 КЗоТ України надає йому здійснювати додаткові соціально-побутові пільги. Також позивач зазначив, що відмовляючи у визнанні протиправним п. 2.21 вимоги відповідача, суд першої інстанції не врахував, що ремонт устаткування позивача з нульовою залишковою вартістю з заміною окремих запасних частин, привів до збільшення терміну служби устаткування і отримання підприємством додаткової економічної вигоди від експлуатації цих обєктів.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем також подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, але дав їм невірну правову оцінку та невірно застосував матеріальне право. Встановивши факт утримання понадштатних одиниць робітників, суд визнав протиправною вимогу про приведення у відповідність штатної та фактичної чисельності працівників та притягнення до майнової відповідальності винних осіб з посиланням на дотримання позивачем процедури скорочення працівників на підставі ст. 49-2 КЗпП України, яких можливо звільнити лише через 2 місяці після скорочення штату. Крім того, суд не звернув уваги на обовязкові для виконання «Єдині нормативи чисельності почасово оплачуваних робітників для вугільних шахт», затверджених Галузевою угодою та ОСОБА_4 вугільної промисловості України від 14.12.2007 року № 2165/03/04-01 і визнав протиправною вимогу щодо усунення порушень по понаднормативній чисельності працівників, кількість яких перевищує встановлені нормативи. При цьому в наслідок обох вказаних порушень мало місце зайве відрахування коштів на сплату внесків до державних цільових фондів у звязку із необґрунтованою виплатою зарплатні понадштатним та понаднормативним працівникам, але суд скасував вимогу в частині вжиття заходів по відшкодуванню цих витрат. Також відповідач вважає необґрунтованим рішення суду першої інстанції про протиправність вимоги щодо відшкодування позивачем необґрунтовано витрачених ним частини бюджетних коштів, виділених на часткове покриття собівартості товарної продукції в наслідок включення в прогнозовані витрати на виробництво товарної вугільної продукції амортизації на обладнання, яке придбане за рахунок бюджетних коштів.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності та підтримання доводів своєї апеляційної скарги.

Представники відповідача в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, вважає, що останні необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що КРУ в Донецькій області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Сніжнеантрацит» та його структурних підрозділів за період з 01.01.2009р. по 30.06.2010р., за наслідками якої складений відповідний акт від 17.09.2010р. №054-17/25 (надалі ОСОБА_2 ревізії).

На підставі висновків ОСОБА_2 ревізії КРУ в Донецькій області прийнято вимогу від 27.10.2010р. № 05-05-2.10-14/11891, відповідно до якої позивача зобовязано усунути виявлені порушення та завдану шкоду.

В судовому порядку зазначена вимога оскаржується частково, а саме п.2.1 щодо недоотримання працівниками заробітної плати, п.2.6 щодо витрат на оплату праці понадштатних працівників, п.2.7 щодо витрат на виплату працівникам премій до святкових та ювілейних дат, п. 2.13 щодо зайвого отримання та використання бюджетних коштів внаслідок включення в прогнозовані витрати на виробництво товарної вугільної продукції амортизації на обладнання, яке придбане за рахунок бюджетних коштів, п.2.18 щодо витрат на оплату праці понаднормативних працівників, п.2.14 щодо витрат на оплату внесків до державних цільових фондів по незаконно виплаченим сумам понадштатним та понаднормативним працівникам, п. 2.21 щодо завищення в обліку первинної вартості активів на суму проведених капітальних ремонтів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на оплату праці понадштатних та понаднормативних працівників, а також повязаних з цим внесків до державних цільових фондів обумовлені здійсненням заходів зі скорочення штатної чисельності працівників, а документи, на які позивач посилається як на встановлення нормативів чисельності працівників, не є нормативно-правовими актами і носять рекомендаційний характер. Щодо зайвого отримання та використання позивачем бюджетних коштів внаслідок включення в прогнозовані витрати на виробництво товарної вугільної продукції амортизації на обладнання, яке придбане за рахунок бюджетних коштів, суд першої інстанції зазначив, що розподіл бюджетних коштів за цією програмою здійснює не позивач, а ОСОБА_4 вугільної промисловості, яке і повинно нести відповідальність за обґрунтованість виділення бюджетних коштів.

В частині незадоволених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що п.2.7 та 2.21 вимоги є обґрунтованими, оскільки преміювання працівників до святкових і ювілейних дат може проводитись лише за рахунок прибутку підприємства, якого не було, а завищення в обліку позивача вартості активів (основних засобів) на суму 1746406,50 грн. внаслідок віднесення на збільшення балансової вартості сум проведених капітальних ремонтів є неправомірним, оскільки вони не повязані з поліпшенням обєктів (модернізацією, модифікацією, дообладнанням, реконструкцією тощо).

Відмова в задоволенні позову про визнання протиправним п.2.1 вимоги в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на досліджених по справі доказах, яким дана належна правова оцінка, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Так, щодо оскарження пп. 2.6 вимоги від 27.10.2010 р., суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про її протиправність з огляду на те, що відповідач не надав доказів врахування при проведені ревізії тих обставин, що понадштатна кількість працюючих на підприємстві на протязі перевіряємого періоду виникла у звязку зі скороченням штатної чисельності працюючих, звільнення яких за приписами ст. 49-2 КЗпП України повинно відбуватися не раніше ніж через 2 місяці після попередження. При цьому через перебування осіб у відпустках або на лікарняному своєчасне звільнення цих осіб не можливе через обєктивні причини.

Щодо оскарження п.п. 2.7 вимоги від 27.10.2010 р. суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач правомірно вимагає у позивача вжиття заходів зі стягнення зайво отриманих особами коштів або стягнення їх з особи, винної у зайвих грошових виплатах відповідно до ст.ст. 133-136 КЗпП України, оскільки виходячи з положень Додатку № 26 «Положення про преміювання працівників на підприємствах вугільної промисловості» Галузевої угоди, розділу 12 Положення «Про оплату праці працівників ДП «Сніжнеантрацит», розділу «Система преміювання» Положення «З організації оплати праці на підприємствах вугільної промисловості, що є додатком № 25 до Галузевої угоди, заохочення робітників у звязку із ювілейними та святковими датами можливе у вигляді премій, які сплачуються з прибутку підприємства, в той час як в 2009-2010 роках позивач був збитковим підприємством і не мав підстав для виплати вказаних премій.

Щодо оскарження пп. 2.13 вимоги від 27.10.2010 р., суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про її протиправність з огляду на те, що Порядком використання у 2009 році коштів, передбачених у державному бюджеті для надання державної підтримки вугледобувним підприємствам (включаючи підприємства з видобутку бурого вугілля) на часткове покриття витрат із собівартості продукції», затвердженом Постановою Кабінету Міністрів України від 28 січня 2009 р. N 69 визначено, що саме ОСОБА_4 вугільної промисловості визначає прогнозовані витрати із собівартості готової товарної вугільної продукції, на підставі яких здійснює розподіл бюджетних коштів між вугледобувними підприємствами державної форми власності. Крім того, суд виходив з розяснень ОСОБА_4 вугільної промисловості, викладеним в листі від 12.01.2011р. №44/06/04-01, де зазначено, що при визначенні необхідного обсягу державної підтримки у 2009 і 2010 роках норма щодо зменшення витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції на суму амортизаційних відрахувань, здійснених на основні засоби, що придбані за рахунок бюджетних коштів враховувалась. На 2009 рік ДП «Сніжнеантрацит» надано на розгляд розрахунки необхідного обсягу державної підтримки на часткове покриття витрат із собівартості вугільної продукції у сумі 202 989 тисяч гривень, у тому числі 11 254,00 тисяч гривень амортизаційні відрахування, здійснених на обладнання, що придбане за рахунок бюджетних коштів, але фактична сума державної підтримки на часткове покриття витрат із собівартості вугільної продукції у 2009 році склала 124 787,00 тисяч гривень. На підставі досліджених доказів суд зробив висновок про недоведеність включення ОСОБА_4 вугільної промисловості при визначені прогнозованих витрат із собівартості готової товарної вугільної продукції по ДП «Сніжнеантрацит» на 2009 рік сум амортизаційних відрахувань, здійснених на основні засоби, що придбані за рахунок бюджетних коштів.

Щодо оскарження пп. 2.18 вимоги від 27.10.2010 р., суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про її протиправність з огляду на те, що при проведені ревізії відповідач у якості нормативів чисельності працівників відповідачем використані «Типові структури управління, штатні розклади і нормативи чисельності керівників, фахівців і службовців державних підприємств, акціонерних товариств з видобування вугілля, вугільних шахт і розрізів», які є додатком № 1 до листа ОСОБА_4 вугільної промисловості від 14.12.2007р. №2165/03/04-01 та п.1.1 «Типових структур управління, штатних розкладів і нормативів чисельності керівників, фахівців і службовців державних підприємств, акціонерних товариств з видобування вугілля, вугільних шахт і розрізів», яким встановлено, що ці нормативи чисельності призначені для керівництва при підготовці структур, штатних розкладів і встановлення чисельності працівників конкретних підприємств і їхніх структурних підрозділів. В той же час суд зробив висновок, що ці документи не є нормативно-правовими актами і їх зміст для підприємствами з видобування вугілля при підготовці структур, штатних розкладів і встановлення чисельності працівників має рекомендаційних, а не обовязковий характер, тому їх невиконання неможливо вважати порушенням.

Щодо оскарження пп. 2.14 вимоги від 27.10.2010 р., суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про її протиправність в частині, що повязана із сумами витрат на внески до державних цільових фондів через оплату праці понадштатним та понаднормативним працівникам, оскільки судом встановлено неправомірність вимоги в частині витрат на цю оплату праці. В той же час, виходячи з висновків суду про правомірність вимоги відповідача в частині незаконності дій при виплаті премій у звязку із ювілейними та святковими датами, п.п. 2.14 в частині відповідних сум обґрунтовано визнано правомірним.

Щодо оскарження п.п. 2.21 вимоги від 27.10.2010 р. суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач правомірно вимагає у позивача вжиття заходів по коригуванню в бухгалтерському обліку вартості основних засобів шляхом зменшення їх балансової вартості, оскільки перевіркою складу робіт, зазначених в актах приймання виконаних робіт, встановлено, що роботи не приводять до поліпшення (модернізації, модифікації тощо) обєктів. Такі висновки ґрунтуються на тому, що із наданих позивачем копій первинних документів встановлено, що позивачем здійснювався капітальний ремонт важливих компонентів (частин) основних засобів (двигунів тощо) та заміна компонентів (частин), які не можуть бути визнані у якості основних засобів та є запасними частинами до компонентів (частин), що є основними засобами, або можуть бути визнані такими згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби". Витрати на поліпшення основних фондів не співпадають з поняттям витрат на підтримання об'єкта, що входить до складу основних фондів, в робочому стані та його технічне обслуговування. Безпосередньо заміни окремих важливих компонентів (частин) основних засобів (двигунів тощо) не відбувалось, тобто позивачем здійснювались витрати на підтримання обладнання в робочому стані та його технічне обслуговування.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг апелянтів не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Сніжнеантрацит» та Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2011 року у справі № 2а-27237/10/0570 за позовом Державного підприємства «Сніжнеантрацит» до Контрольно-ревізійного управління в Донецькій області про часткове визнання протиправною і скасування вимоги від 27.10.2010р. № 05-05-2.10-14/11891 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

У повному обсязі ухвала виготовлена 29 березня 2011 року.

Колегія суддів М.М. Гімон

ОСОБА_5

ОСОБА_6