Справа № 806/4349/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року м. Київ К/800/2784/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

за участю: представників позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача: Розвадовського В.В.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року

у справі № 806/4349/14

за позовом ОСОБА_6

до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною відмову у наданні пільг,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_6 (далі - ОСОБА_6) звернулась до суду із адміністративним позовом до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (далі - ОДПІ), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2014 року №113-21, №114-21 та визнати протиправною відмову ОДПІ у наданні їй пільги, передбаченої пунктом 11 частини 1 статті 7 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні" щодо плати за землю.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року позов задоволено: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2014 року № 113-21, № 114-21.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОДПІ задоволено: постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подала касаційну скаргу, в якій просила його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами позивача не погодився, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 травня 2014 року ОДПІ на виконання вимог підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб за земельні ділянки та прийнято податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2014 року № 113-21 на суму 62 882, 36 грн. та № 114-21 на суму 15 578, 00 грн. про сплату земельного податку з фізичних осіб.

Фактичною підставою прийняття вказаних актів індивідуальної дії, стали висновки відповідача про те, що позивач, незважаючи на те, що має статус ветерана праці, безпідставно не нарахувала та не сплатила плату за землю за земельні ділянки, що призначена для комерційного використання та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Як встановлено судами попередніх інстанцій спірні земельні ділянки площею 3,4287 га та 0,8494 га належать на праві власності позивачу.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що Законом України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» будь-яких обмежень у застосуванні пільги у залежності від розмірів земельних ділянок чи їх цільового призначення не встановлено, у тому числі, не встановлено обмежень стосовно земельних ділянок призначених для комерційного використання.

Відмовляючи у задоволенні позов, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що наявність у ОСОБА_6 статусу ветерана праці не звільняє її від сплати податку на землю комерційного призначення, а тому податкові повідомлення-рішення ОДПІ винесені у відповідності до чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 7 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» передбачено, що ветеранам праці надаються пільги, зокрема (пунктом 11) звільнення від плати за землю та сплати земельного податку. З посиланням на цю норму позивач стверджує про наявність у нього зазначеної пільги незалежно від площі земельної ділянки, від дня набуття права користування земельною ділянкою.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (пункт 1.1. статті 1 Податкового кодексу України).

Пунктом 5.2 статті 5 Податкового кодексу України визначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України визначені об'єкти оподаткування, якими є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Підстави звільнення від сплати земельного податку визначені статтею 281 Податкового кодексу України.

За змістом вказаної норми від сплати податку звільняються: інваліди першої і другої групи; фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років; пенсіонери (за віком); ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 281.2 цієї ж статті передбачено, що звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб поширюється на одну земельну ділянку за кожним видом використання у межах граничних норм: для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара; для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара; для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара; для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара.

Аналіз наведених норм податкового законодавства підтверджує висновок про те, що перелік фізичних осіб та підстави звільнення від сплати земельного податку визначені саме Податковим кодексом України.

Наявність у ОСОБА_6 статусу ветерана праці не звільняє її від сплати податку на землю комерційного призначення, а тому суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість зроблених податкових донарахувань на підставі оскаржуваних актів індивідуальної дії.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необгрунтованість позовних вимог.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, які підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для скасування рішення суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, визначеному статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев
Н.Є. Маринчак