Справа № 810/3926/15
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Київ К/800/53345/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року

у справі №810/3926/15

за позовом Дочірнього підприємства «Рітейл Іст» (надалі - ДП «Рітейл Іст»)

до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (надалі - Ірпінська ОДПІ)

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

ТОВ «Рітейл Іст» звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом, в якому поставлено питання про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ від 11.06.2015 року №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 28.09.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2015 року, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняття нового, яким відмовити в позові.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, Ірпінською ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Рітейл Іст» з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та сплати податку на прибуток та податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Лідер Медіа Груп» за період з 01.07.2014 року по 31.12.2014 року, про що складено акт від 29.05.2015 року №741/22-4/38903507.

За наслідками проведеної перевірки податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України.

На підставі названого акту перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.06.2015 року №, згідно з яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 879052,23 грн., в т.ч. основний платіж - 703241 грн.; штрафні (фінансові) санкції - 175811,23 грн.

Висновки податкового органу про порушення позивачем наведених положень закону ґрунтується на обставинах, викладених в акті ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 26.12.2014 року №1835/26-59-22-02/38871470 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Лідер Медіа Груп» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Стиль Медіа» за період з 01.07.2014 року по 31.08.2014 року», а також на відсутності товарно-транспортної документації.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якими погодилась колегія апеляційного суду, цілком правильно та обґрунтовано виходив з наступного.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України,).

Відповідно до підпункту "а" п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до статті 201.10 Податкового Кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.200.1 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Для підтвердження правомірності включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Дані положення врегульовані ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Виходячи з наведених правових норм, можливо зробити висновок, що умовою виникнення у платника права на податковий кредит податкового кредиту з податку на додану вартість є реальне виконання господарської операції та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт і дозволяють встановити дійсний рух активів у процесі виконання господарської операції.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що основним видом діяльності позивача за КВЕД є: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

ТОВ «Рітейл Іст» здійснює торгівлю через 14 магазинів під торговим знаком «Фуршет - магазин сімейної покупки» на підставі ліцензійного договору №99572/3/04/14 від 01.05.2014 року. З метою популяризації товарів у магазинах проходять акції під торговими знаками «Скандальна ціна» на підставі ліцензійного договору №149596/5/04/14 від 01.05.2014 року та «Свіжість та якість кожного дня» на підставі ліцензійного договору №88562/3/04/14 від 01.05.2014 року.

З метою збільшення обсягів продажу у магазинах та популяризації товару, позивач у перевіряємому періоді уклав з ТОВ «Лідер Медіа Груп» ряд догорів, предметом яких було надання послуг (виконання робіт) з виготовлення, розміщення та розповсюдження рекламної продукції, а також проведення рекламної компанії.

На підтвердження виконання умов укладених договорів позивачем було надано податкові накладні, акти виконання робіт (надання послуг), видаткові накладні, копії яких наявні в матеріалах справи. Оплата вартості робіт та послуг здійснювалась у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями. Також матеріали справи містять роздруківки наданих рекламних послуг, а саме листівки з зображенням акційного товару.

Зазначені первинні документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України.

Податковим органом, в свою чергу, не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, а також доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов'язань по господарським операціям на час їх виконання, відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов'язань чи відсутність можливостей залучення до виконання зобов'язань третіх осіб.

Фактично відповідач послався на обставини, викладених в акті перевірки та акті про неможливість проведення зустрічної звірки, складених контролюючими органами, тоді як господарські операції між позивачем та ТОВ «Лідер Медіа Груп» не досліджувалися.

Обставини справи об'єктивно засвідчують правомірність віднесення позивачем відповідних сум до складу витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість відповідно до первинних документів, які складені на виконання умов договірних відносин позивача із його контрагентом.

На момент здійснення господарських операцій, позивач та його контрагенти були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавалися.

Матеріали справи також місять лист ТОВ «Лідер Медіа Груп» від 23.09.2015 року №23/09 адресований позивачу про підтвердження здійснення господарських операцій за вказаними договорами. Більш того, ТОВ «Лідер Медіа Груп» додано до листа штатний розпис, який свідчить про наявність у товариства достатньої кількості трудових ресурсів для виконання взятих на себе зобов'язань за укладеними договорами (у червні - липні 2014 року на підприємстві працювало 27 осіб; у вересні - грудні 2014 року - 58 осіб).

На підтвердження декларування ТОВ «Лідер Медіа Груп» податкових зобов'язань з податку на додану вартість позивачем надано копії декларації з податку на додану вартість за липень - грудень 2014 року з додатками 5.

Відсутність товарно-транспортних накладних на транспортування товару (плакати, цінники, банери та інше) не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку платника податків. Документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що господарські операції позивача з ТОВ «Лідер Медіа Груп» здійснювалися в межах звичайної господарської діяльності підприємств, а тому вони є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, які містять усі обов'язкові реквізити та розкривають зміст та обсяг господарських операцій.

Отже, оцінюючі зібрані по справі докази, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо задоволення позовних вимог та визнання протиправними й скасування податкового повідомлення-рішення Ірпінської ОДПІ від 11.06.2015 року №.

Доводи касаційної скарги не спростовують зазначених висновків суду.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій, виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Приймаючи до уваги те, що сплату судового збору ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.02.2016 року відстрочено до ухвалення судового рішення по суті, сума несплаченого судового збору підлягає стягненню.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області судовий збір в сумі 5846,40 грн. (п'ять тисяч вісімсот сорок шість грн. 40 коп.) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач УДКCУ у Печерському районі, рахунок отримувача 0007, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897, код банку отримувача 820019, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код класифікації доходу бюджету 22030105 «Судовий збір (Вищий адміністративний суд України, 075)».

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута з підстав, встановлених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун