Справа № 524/2612/16-а
Суддя: Рибалка Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 524/2612/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді - Рибалка Ю.В.,

за участю секретаря - Недяк Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, просила суд стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на її користь грошову компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати (матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік) в сумі 1455 грн. 41 коп.

В обґрунтування позову зазначала, що в період з 10.10.2000 року по 13.04.2011 року працювала у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради міста Кременчука.

У подальшому, нею було встановлено, що відповідач розрахувався з нею по заробітній платі не в повному обсязі, оскільки виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік не було проведено.

13.01.2015 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №524/3430/14-а суд встановив, що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем мала обов'язковий характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд зобов'язав виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області нарахувати та виплатити їй за 2009 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

На виконання вказаного судового рішення відповідач нарахував та 29.02.2016 року виплатив їй 1447, 02 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, попередньо надіславши до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник відповідача - виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази, подані позивачем в обґрунтування власних вимог, повно та всебічно оцінивши надані докази, в сукупності із обставинами справи суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1,3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією (254к/96-ВР) та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З системного аналізу положень ч.1 ст. 2 та ч. 3 ст. 2 КАС України в кореспонденції з приписами ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, та ст.8 Конституції України, якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 в період з 10.10.2000 року по 13.04.2011 року працювала у виконавчому комітеті Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області.

У подальшому, позивачем було встановлено, що відповідач розрахувався з нею по заробітній платі не в повному обсязі, оскільки виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік було проведено не в повному розмірі.

13.01.2015 року постановою Харківського апеляційного адміністративного суду по справі №524/3430/14-а суд встановив, що виплата матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових проблем мала обов'язковий характер та повинна була проводитися у розмірі середньомісячної заробітної плати, а тому суд зобов'язав виконавчий комітет Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 за 2009 рік матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в розмірі середньомісячної заробітної плати.

На виконання вказаного судового рішення відповідач нарахував та 29.02.2016 року виплатив їй 1447, 02 грн.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статей 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Відповідно до Закону № 2050-ІІІ та Порядку №159 підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців;

4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги;

5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Строки виплати заробітної плати, соціальних виплат регулюються, зокрема ст. 115 КЗпП України. Системний аналіз ст. 34 Закону України «Про оплату праці», положень ст. 115 КЗпП України та Порядку N 159 дає підстави для висновку, що основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: добровільно чи на виконання судового рішення, оскільки ці нормативні акти не містять будь-якого виключення.

Згідно із п.п. 5, 7 Порядку № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць та проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати.

Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до п.4 Порядку №159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Визначальними обставинами для розрахунку компенсації є дати нарахування та виплати вказаних доходів.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року по справі № 6-43цс14 , правовим висновком якої є те, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно зпостановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсується присуджена за рішенням суду сума, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням судового рішення.

Таким чином, враховуючи ту обставину, що виплата позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.01.2015 року було здійснено лише 29.02.2016 року, наявні підстави для стягнення з відповідача грошової компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, а саме - матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, за 2009 рік за період з січня 2010 року по січень 2016 року в сумі 1455,41 грн.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу згідно ст. 94 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення компенсації втрати частини грошових доходів - задовольнити.

Стягнути з виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати (матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2009 рік) в сумі 1455 грн. 41 коп., за період з січня 2010 по січень 2016 року.

Стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області судовий збір у сумі 1378 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення ухвали, а особами, які не приймали участь у розгляді справи в цей же термін з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.В. Рибалка