Справа № 815/4503/15
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" червня 2016 р. м. Київ К/800/53001/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

за участю секретаря Загороднього А.А.

та представників сторін:

позивача - Зухіна О.О.,

відповідача - не з'явились,

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області (далі - Інспекція)

на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2015

та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015

у справі № 815/4503/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Промбудсервіс" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про скасування податкового повідомлення-рішення від 29.07.2015 № в частині визначення податкового зобов'язання з ПДВ у сумі 838 068 грн. за основним платежем та 419 034 грн. за штрафними санкціями, а також податкового повідомлення-рішення від 29.07.2005 № в частині нарахування Товариству грошового зобов'язання з податку на прибуток у сумі 1 008 675 грн. за основним платежем та 252 168,75 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2015, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015, позов задоволено. Судові акти зі спору мотивовані тим, що позивач належними первинними документами підтвердив факт поставки товару задекларованим контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Орлан» (далі - ТОВ «Торговий дім «Орлан»), тоді як матеріали зустрічної звірки цього постачальника не можуть спростовувати факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами.

Не погоджуючись з наведеними висновками судів попередніх інстанцій, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові акти та відмовити у задоволенні позову. Мотивуючи касаційні вимоги, скаржник зазначає, що наявність у спірного постачальника ознак технічного суб'єкта господарювання, відсутність у ТОВ «Торговий дім «Орлан» об'єктивної можливості виконати задекларовані поставки товару, а також неподання позивачем необхідного пакету первинних документів, складенням якого мають оформлюватися спірні операції з урахуванням їх змісту та договірних умов поставки, є обставинами, які у сукупності спростовують реальність взаємовідносин позивача та спірного постачальника та, відповідно, виключають обґрунтованість податкової вигоди платника за цими операціями.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство зазначає про правильність і обґрунтованість висновків попередніх інстанцій та просить залишити оскаржувані судові акти без змін, а скаргу - без задоволення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України вважає за необхідне частково задовольнити розглядувані касаційні вимоги з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями під час розгляду справи встановлено, що оспорювані суми грошових зобов'язань з ПДВ та з податку на прибуток були нараховані позивачеві за наслідками проведення Інспекцією позапланової виїзної перевірки Товариства з питань правильності нарахування податку на прибуток та податку на додану вартість за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, оформленої актом від 16.07.2015 № 824/22/25433556.

Підставою для прийняття цих актів індивідуальної дії стало невизнання Інспекцією права платника на формування у податковому обліку витрат та податкового кредиту з ПДВ за операціями з придбання товару (піску із відсіву гірських порід, щебеню) у товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Орлан» (далі - ТОВ «Торговий дім «Орлан») за договором поставки від 12.06.2013 № 120613.

На обґрунтування цього висновку Інспекція посилається на: відсутність у названого постачальника власного або орендованого майна, основних фондів, виробничих потужностей для здійснення фактичної господарської діяльності та виконання задекларованих поставок в адресу позивача; перебування ТОВ «Торговий дім «Орлан» у процедурі припинення; неподання платником до перевірки залізничних накладних на перевезення товару у процесі виконання розглядуваних операцій, актів отриманого товару.

За правилами підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (далі - ПК) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які включають, зокрема, собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наведені законодавчі положення пов'язують податкові наслідки у вигляді формування витрат і податкового кредиту з ПДВ у податковому обліку з реальним виконанням господарської операції з придбання товарів, робіт і послуг та її підтвердження належними первинними документами, що відповідають критерію повноти та достовірності представлення інформації про юридичний факт.

При цьому реальність господарської операції визначається не лише фактичною наявністю та рухом активу, але й реальністю виконання операції саме конкретним контрагентом, тобто наявністю прямого зв'язку переміщення активу з певним постачальником.

Приймаючи рішення про задоволення даного позову, суди виходили з реальності виконання операцій з поставки товару позивачеві спірним постачальником - ТОВ «Торговий дім «Орлан».

Такий висновок зроблений судами на підставі оцінки поданих Товариством доказів, а саме: договору поставки від 12.06.2013 № 120613, укладеного позивачем з цим постачальником, видаткових та податкових накладних, платіжних доручень про оплату товару в безготівковому порядку.

Однак при цьому не отримали будь-якої правової оцінки доводи Інспекції про відсутність у названого постачальника об'єктивної можливості виконати поставки товару у задекларованих обсягах в силу браку майна, матеріально-технічних ресурсів, об'єктивно необхідних для виконання договірних зобов'язань перед позивачем.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 27.03.2012 у справі за позовом приватного підприємства «Ангара» до державної податкової інспекції у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення та стягнення бюджетного відшкодування, надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

Наведений правовий висновок Верховного Суду України та розглядувані аргументи Інспекції у світлі обставин цієї справи вимагали здійснення ретельної перевірки дійсної економічної участі ТОВ «Торговий дім «Орлан» у переміщенні активу шляхом встановлення, які саме дії були вчинені цим постачальником у процесі реалізації та за рахунок яких саме ресурсів (власних чи залучених). Так, судам слід було дослідити дані щодо існування активу (ким, де і коли вироблявся, видобувався), його транспортування, зберігання, виконання вантажно-розвантажувальних робіт, із встановленням фактичної участі ТОВ «Торговий дім «Орлан» у цих необхідних етапах постачання товару.

Власне наявність судового рішення, яким визнано протиправними дії контролюючого органу з проведення зустрічної звірки ТОВ «Торговий дім «Орлан» та зі здійснення в електронних базах даних коригувань за результатами її проведення, у даному разі не впливає на обов'язок адміністративного суду при вирішенні цього спору надати правову оцінку доводам податкового органу та встановити порядок переміщення активів між задекларованими учасниками поставки.

Не можна погодитися й з наданою судами правовою оцінкою аргументам відповідача щодо відсутності у платника залізничних накладних. Так, суди зазначили, що відповідно до договору поставки від 12.06.2013 № 120613 постачання товару здійснювалося на умовах СРТ: залізнична станція «Феодосія» Придніпровська залізнична дорога, код станції 471601; відтак зобов'язання постачальника з поставки товару вважаються виконаними за фактом доставки не розвантаженого товару у вказане місце.

Втім даний факт не обґрунтовує відсутність у Товариства залізничних накладних на перевезення вантажу.

Згідно з пунктом 6 Статуту залізниць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 23 цього Статуту передбачено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Таким чином, у випадку транспортування товару залізничним транспортом у позивача як у вантажоодержувача повинні бути в наявності накладні незалежно від того, хто є замовником послуг з перевезення за договором поставки товару.

Залучення ж Товариством державного підприємства «Феодосійський морський торговий порт» до виконання послуг з вивантаження товару, зачистки вагонів залізничного транспорту не впливає на статус позивача як одержувача вантажу та не змінює ані порядок документування операцій між Товариством та ТОВ «Торговий дім «Орлан», ані порядок оформлення транспортування товару залізницею.

Неповнота встановлення судами обставин даної справи та ухилення судами від перевірки та надання належної правової оцінки доводам Інспекції, якими вона мотивує порушення Товариством правил оподаткування, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх обставин справи, у тому числі з виявленням та витребуванням доказів з власної ініціативи, та вимагає скасування прийнятих у справі судових актів з направленням останньої на новий розгляд до суду першої інстанції для усунення вказаних недоліків шляхом дослідження усіх обставин, зазначених в цій ухвалі.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у Біляївському районі Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити частково.

2. Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 у справі № 815/4503/15 скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько