Справа № 826/4115/16
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4115/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

14 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Ткачук М.І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Індустріальні та дистрибуційні системи» до Одеської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, скасування рішення про коригування митної вартості товарів №500040403/2015/000106/2 від 24.12.2015 року, скасування картки відмови в прийнятті митної декларації №500040403/2015/00113, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби, в якому просило суд:

Визнати протиправними дії Відділу митного оформлення 3 м/п «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС з коригування митної вартості товару, декларування якого відбувалось відповідно до Вантажної митної декларації № 500040403/2015/006738 від 24.12.2015 року.

Скасувати рішення про коригування митної вартості товарів .№ 500040403/2015/000106/2 від 24.12.2015 року, прийняте Відділом митного оформлення 3 м/п «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС.

Скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення № 500040403/2015/00113 від 24.12.2015 року, складену Відділом митного оформлення 3 м/п «Іллічівськ» Одеської митниці ДФС.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Відповідачем, Товариством Одеською митницею Державної фіскальної служби, подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності прийняття оспорюваних рішень та картки відмови.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, ознайомившись із наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про повне задоволення позовних вимог, виходив з того, що сам по собі факт пов'язаності осіб між собою не може бути підставою для невизнання заявленої митної вартості. При цьому, митний орган зобов'язаний надати відповідне обґрунтування щодо того, що саме такий взаємозв'язок вплинув на митну вартість товару, проте такого обґрунтування відповідачем суду не надано.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13 січня 2015 року між Приватним акціонерним товариством «Індустріальні та дистрибуційні системи» (надалі - Позивач ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) (надалі - Продавець) був укладений Контракт № СТ20-001/1501 від 13.01.2015 року на поставку мінеральної води «Боржомі» в асортименті (надалі - «Контракт»).

02 березня 2015 року між Позивачем та TOB «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) було укладено Додаткову угоду № 1 від 02.03.2015 року до Контракту, якою змінено ціну товару за Контрактом, оскільки ціна товару не є завжди сталою та залежить від різних процесів на ринку то товару та інших економічних чинників.

24.12.2015 року на виконання умов Контракту, TOB «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) поставила партію товару за цінами відповідно до Контракту з урахуванням укладеної додаткової угоди № 1 до Контракту.

Вказана партія товару була ввезена для здійснення митного оформлення в режимі імпорту до Відділу митного оформлення 3 морського порту «Іллічівськ» Одеської митниці Державної фіскальної служби України.

24.12.2015 року з метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, уповноваженим Позивачем декларантом - TOB «М енд С Форвардінг» (надалі - Декларант) була подана вантажна митна декларація за № 500040403/2015/006738 від pt.12.2015 року.

Згідно поданої декларації було визначено найменування товару «Вода природна іверальна лікувально-столова гідрокарбонатна натрієва «Боржомі», сильногазована», (надалі - «Товар»), за ціною 36115,20 дол. США, що відповідало умовам Контракту з урахуванням Додаткової угоди № 1 до Контракту.

Митна вартість товару була визначена відповідно до п.п. 1 п. 1 статті 57 МКУ - за основним методом, а саме, за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.

У відповідності з вимогами чинного законодавства до митної декларації Декларантом також було подано: коносамент (Bill of Lading) №3 від 20.12.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №42 від 22.10.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №44 від 26.10.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №45 від 28.10.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №46 від 03.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №47 від 12.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №48 від 16.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №49 від 18.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №50 від 20.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №52 від 25.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №53 від 01.12.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №54 від 04.12.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №55 від 10.12.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №56 від 14.12.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 22.10.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 26.10.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 28.10.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 03.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 12.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 16.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 18.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 20.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 25.11.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 01.12.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 04.12.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 10.12.2015; банківський платіжний документ, що стосується товару №б/н від 14.12.2015; прейскурант (прайс - лист) виробника товару б/н від 02.03.2015; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією №11/653 від 04.06.2015; висновок про вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованою експертною організацією №ОЄ-8/427 від 06.11.2015; виписка з бухгалтерських документів покупця, що стосується відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території б/н від 22.07.2015; розрахунок ціни (калькуляція) LT32-589/1503 від 26.03.2015; рахунок - фактура (інвойс) GE20150485 від 16.12.2015; рахунок - фактура (інвойс) GE20150486 від 16.12.2015; рахунок - фактура (інвойс) GE20150487 від 16.12.2015; пакувальний лист №б/н до інвойсу GE20150485 від 16.12.2015; пакувальний лист №б/н до інвойсу GE20150486 від 16.12.2015; пакувальний лист №б/н до інвойсу GE20150487 від 16.12.2015; страховий поліс №00837 від 28.01.2015; копія угоди стосовно внесення змін до відкритого полісу №ICG/AG 15/026+1 від 04.03.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 02.03.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №2 від 10.06.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №3 від 12.06.2015; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №4 від 01.12.2015; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі - продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується №СТ20-001/1501 від 13.01.2015; договір до внутрішнього договору №1 від 19.12.2015; договір про надання послуг митного брокера №BU6-126 від 16.05.2015; інформація про позитивні результати здійснення санітарно - епідеміологічного контролю товару (наявність на товаросупровідних документах відбитку штампу) №2761 від 20.12.2015; інформація про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару (для товарів і транспортних засобі, що не підлягають екологічному контролю) №2761 від 20.12.2015; сертифікат походження товару форми СТ-1 №0 від 18.12.2015; сертифікат походження товару форми СТ-1 №2 від 18.12.2015; сертифікат походження товару форми СТ-1 №3 від 18.12.2015; копія митної декларації країни відправлення С 3088 від 18.12.2015; довіреність №001 від 13.01.2015; довіреність №003 від 13.01.2015; довіреність №004 від 01.07.2015; довіреність №005 від 01.07.2015; лист №201/4-15ц від 27.03.2015; лист №270/4-15ц від 27.04.2015; лист № LT32-303/1410 від 15.10.2015; лист № LT32-591/1503 від 27.03.2015; митна декларація, за якою відмовлено у випуску товарів №500040403/2015/006738 від 24.12.2015.

За наслідком перевірки поданих декларантом документів відповідач дійшов висновку про існування взаємозв'язку між продавцем товару IDS BORGOMI GEORGIA LLC (Грузія) та покупцем товару - приватним акціонерним товариством «Індустріальні та дистрибуційні системи».

Вказаного висновку митний орган дійшов з огляду на спрацювання профілю ризику автоматизованої системи аналізу та управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості.

За результатами перевірки поданих документів, Відповідачем було встановлено, що згідно частини 5 ст.54 Митного Кодексу митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право письмово запитувати від декларанта встановлені ст.53 Митного Кодексу України додаткові документи. З огляду на це, була висунута вимога надати протягом 10 календарних днів додаткові документи згідно п.4 ст.53 для підтвердженя заявленої митної вартості, зокрема:

Виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;

Довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;

Розрахунок ціни (калькуляцію).

Листом до митного органу за вих. № 174/4-16ц від 02.03.2016 року Відповідачеві було надіслано:

1. Копію Платіжного доручення №1 від 15.01.2016 року на оплату товару.

2. Копію виписки з бухгалтерської документації (відомість розрахунків між ПрАТ «ІДС» IDS BORJOMI GEORGIA LLC).

3. Копію розрахунку ціни (калькуляція).

4. Копію угоди до Відкритого страхового полісу №ICG/AG 15/026+1 від 04.03.2015 року.

Згідно 33 графи рішення про коригування митної вартості товарів №500040403/2015/000106/2 від 24.12.2015 відповідач зазначив, що позивачем жодного банківського документу, який би стосувався даної конкретної поставки товару подано не було.

За таких обставин, митний орган, вважаючи наявність взаємозв'язку між покупцем і продавцем, дійшов висновку, що останній вплинув на заявлену декларантом митну вартість, а тому приймаючи до уваги те, що використані декларантом відомості не підтверджені документально відповідно до ч. 3 ст. 58 Митного кодексу України застосував другорядні методи визначення митної вартості, а саме за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Джерелом інформації для застосування вказаного методу була митна декларація від 03.02.2015 року №500040403/2015/000472.

Враховуючи вищевикладене, Одеською митницею Державної фіскальної служби України прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №500040403/2015/000106/2 від 24.12.2015 року (застосувавши метод за ціною договору щодо ідентичних товарів) та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску транспортних засобів комерційного призначення №500040403/2015/00113 від 24.12.2015.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої ст.51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 53 МК України регламентовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

При цьому, документами, які підтверджують митну вартість товарів у відповідності до ч. 2 ст. 53 МК України є :

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В той же час, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

В силу ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Аналіз зазначеного дає суду підстави дійти до висновку, що ст. 53 МК України містить вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі; заохочення доброчесності.

Відповідно до частини першої-третьої ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості; контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу; за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою ст. 55 Митного кодексу України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відтак, приписи вказаних статей зобов'язують митницю у рішенні про коригування митної вартості зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Відповідно до частини першої-шостої ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно з частиною другою ст.58 Митного кодексу України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Відповідачем Митним постом «Іллічівськ» Одеської митниці Державної фіскальної служби України в оскарженому Позивачем Рішенні зазначено, що Одеська митниця ДФС вважає, що існуючий взаємозв'язок між продавцем вказаного товару IDS BORJOMI GEORGIA LLC (Грузія) та Покупцемцем товару ПрАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» (Україна) вплинув на заявлену декларантом митну вартість, яка була зменшена із додатковою угодою № 1 до Контракту від 13.01.2015 року № СТ20-001/1501.

Так, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 року у справі № 21-354а13, суд прийшов до висновків про те, що витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Вищим адміністративним судом України також сформована правова позиція в Постанові від 03 лютого 2015 року у справі № К/800/21224/14, відповідно до якої, факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування митницею, про те що такі документи можуть усунути сумніви щодо спірних відомостей, не є підставою для відмови в митному оформленні товару.

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що надання бухгалтерської виписки, яка мала підтвердити факт оплати вартості товару, що декларується, саме за митною вартістю під час проведення митного оформлення товару було неможливим, оскільки, пунктом 3.1 Контракту укладеного між ТОВ «Айдіес Боржомі Тбілісі» (Грузія) та Позивачем, передбачено наступне: «Покупець здійснює повну оплату кожної партії Товару Продавцю протягом 75 днів з моменту митної очистки вантажу в Одесі, Україна», про що було відомо Відповідачу, з огляду на той факт, що поданий пакет документів для митного оформлення товару, серед іншого, містив копію згаданого Контракту.

Тобто станом на момент митного оформлення товару у ПрАТ «ІДС» фактично була відсутня можливість надання витребуваних бухгалтерських виписок, оскільки розрахунок за кожну партію товару здійснюється протягом 75 днів з моменту митної очистки вантажу в Одесі, Україна

Додатково, в апеляційній скарзі Одеська митниця ДФС України вказала на той факт, що Декларантом начебто не було надано документів, що підтверджують страхування товару.

Спростовуючи цю тезу скаржника, колегія суддів зауважує, що Поліс страхування вантажу № 00837 від 27.03.2015 року надавався Декларантом безпосередньо під час декларування товарів.

Підтвердженням цього факту є Рішення про коригування митної вартості № 500040403/2015/000106/2, прийняте митним органом, у якому зазначено, що декларантом було надано поліс страхування №00837. Також, відповідно до листа за вих. № 174/4 -16ц від 02.03.2016 року, митному органу було надіслано копію угоди до Відкритого страхового полісу №ICG/AG 15/026+1 від 04.03.2015 року, у якій містяться відомості про вартість страхування, що, у свою чергу, спростовує твердження митного органу про ненадання документів з інформацією про вартість страхування.

Водночас суд апеляційної інстанції, також, критично розцінює посилання скаржника у апеляційній скарзі на взасмопов'язаність ПрАТ «ІДС» та IDS BORJOMI GEORGIA LLC (Грузія) в значенні ч. 16 ст. 58 МК України від 13.03.2012 року та п. 4 ст. 15 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року і, що саме ця обставина могла вплинути на ціну товару.

У апеляційній скарзі Апелянт вказав про те, що п. 4 ч. 1 ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

ПрАТ «ІДС» та IDS BORJOMI GEORGIA LLC, є частинами однієї міжнародної компанії IDS BORJOMI INTERNATIONAL, але вказана обставина ніяким чином не вплинула на ціну товару. Про факт взаємопов'язаності покупця і продавця, митному органу було відомо давно, оскільки лише ПрАТ «ІДС» вже понад 10 років імпортує вказаний товар до України.

Крім того, відповідно до ч.12 ст.58 МК України лише та обставина, що продавець і покупець є пов'язаними між собою особами, сама по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної.

Відповідно до приписів МК України, митному органу необхідно було розглядати всі обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Аналогічна правова позиція, щодо необхідності обґрунтування митницею взаємозв'язку і що саме цей взаємозв'язок вплинув на ціну товару закріплена в постанові верховного Суду України від 16.12.2014 року по справі № 21-558а14.

Митний орган в своїй скарзі вказував про те, що лише після вступу в дію додаткового імпортного збору на товари, що ввозяться на митну територію України згідно із Законом України від 28.12.2014 року № 73-VIII «Про заходи щодо стабілізації платіжного балансу України відповідно до статті XII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року», 02.03.2015 року між IDS BORJOMI GEORGIA LLC (Грузія) та ПрАТ «ІДС» (Україна) була укладена додаткова угода № 1 до Контракту від 13.01.2015 № СТ20-001/1501, згідно якої ціна товару була знижена, що в свою чергу призвело до зменшення митної вартості товару.

Разом з цим, слід додати, що відповідачем в графі 33 оскаржуваного рішення зазначається про те, що додаткова угода №1 від 02.03.2015 до контракту №СТ20-001/1501 від 13.01.2015, згідно якої ціна товарів, і як наслідок, митна вартість товарів була зменшена у зв'язку із суттєвою девальвацією гривні, зниження платоспроможності споживачів внаслідок складної ситуації, яка склалася в країні покупця не пов'язані з економічною ситуацією країни виробника (продавця).

Тобто, митним органом фактично ставить під сумнів можливість контрагента позивача змінювати (знижувати) вартість поставлено товару

Відповідно до статей 627 і 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять:

умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та

умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Слід зазначити, що згідно зі статтею 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

Тобто, ціна договору та наявність знижок за умови погодження сторонами здійснюється ними шляхом укладання певного договору. При цьому, сторони вільні у визначені умов договору.

На думку суду, зниження продавцем товару його вартості не знаходиться в причинному зв'язку з коригуванням митної вартості до тих пір, поки митний орган не доведе, що ціна проданого товару, фактично, всупереч зміненим умовам контракту, залишилась незмінною.

Таким чином, при визначені митної вартості методом за ціною договору щодо ідентичних товарів, митниця не обґрунтувала у спірному рішенні із посиланням на подані декларантом документи неможливість застосування першого методу визначення митної вартості, заявленої позивачем. Ненадання ж декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 21.01.2011 у справі № 21-56а10, від 07.02.2011 у справі № 21-76а10, від 14.11.2011 у справі № 21-213а11, від 06.02.2012 у справі № 21-418а11 та від 11.09.2012 у справі №21-262а12, в ухвалах Вищого адміністративного суду України, зокрема, від 20.08.2015 у справі № К/800/31736/15, від 15.10.2015 у справі № К/800/65268/14 та від 24.11.2015 у справі № К/800/63867/13.

Частиною 1 ст. 69 КАС визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження, оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, не враховано всі обставини справи, тому існують підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції .

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254, 265 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2016 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю.Кучма

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Кучма А.Ю.

Безименна Н.В.