Справа № 186/542/16-а
Суддя: Кривошея С. С.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 186/542/16-а
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" липня 2016 р. Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.,

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську Дніпропетровської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ТВО військового комісара Акімова Олександра Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду з адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ТВО військового комісара Акімова О.Ю. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 04 березня 2016 року та 09 березня 2016 року, на адресу підприємства - ПП "Комунальщик-2", директором якого вона є, від відповідача надійшли листи щодо оповіщення призовників, які мешкають на території, що обслуговується ПП «Комунальщик-2», про виклик до Першотравенського міського військового комісаріату у вигляді вручення повісток та обов`язкового повернення корінців повісток з підписами призовників на адресу відповідача.

На адресу відповідача нею було надано обґрунтовану відповідь про неможливість вручення повісток особисто призовникам під особистий підпис, оскільки працівники їх підприємства не мають законного права вимагати від громадян (призовників) документа, що посвідчує особу. Тобто, це є компетенцією військомату.

Постановою про накладення адміністративного стягнення № 51 від 11 квітня 2016 року, керівника підприємства ПП «Комунальщик-2» - ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.211-5 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51 гривні.

З вказаною постановою вона не згодна, вважає її необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу", передбачає обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, посадових осіб, призовників і військовозобов`язаних щодо виконання правил військового обліку.

Так, в адміністративно-територіальних одиницях, де немає військових комісаріатів, відповідні органи місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій, у тому числі навчальних закладів, незалежно від підпорядкування і форм власності, зобов`язані, на вимогу військових комісаріатів, сповіщати призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до військових комісаріатів, забезпечувати своєчасне прибуття за цим викликом, у семиденний строк повідомляти районні (міські) військові комісаріати про прийняття на роботу (навчання) та звільнення з роботи (навчання) призовників і військовозобов`язаних.

Тобто, вказана норма передбачає обов`язок установ та організації незалежно від форм власності, виключно у разі відсутності військового комісаріату, забезпечувати явку до військових комісаріатів, виключно своїх (учнів) працівників призовного віку, які підпорядковані підприємству.

Будь - яких вимог щодо обов`язку підприємств розносити повістки призовникам за місцем реєстрації чи перебування, а ще й особисто їх вручати, норми чинного законодавства не передбачають.

Також, відповідно до п. 64 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року № 352, оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці відбувається за наказами районних військових комісарів (додаток 14) і повістками (додаток 15), врученими призовникам через житлово- експлуатаційні організації, домовласників, відповідні виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, де немає військових комісаріатів, керівників підприємств, установ, організацій, навчальних закладів незалежно від підпорядкування і форми власності.

Наказ районного військового комісара розсилається житлово-експлуатаційним організаціям, домовласникам, відповідним виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, на підприємства, в установи та організації, навчальні заклади. Про проведення призову повідомляється через засоби масової інформації.

Для проходження районної призовної комісії викликаються призовники, яким виповнилось або до закінчення поточного призову виповниться 18 років.

Тобто, вказане Положення дублює ст.38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також конкретизує обов`язок районного військового комісара, розіслати наказ про призов громадян на строкову військову службу підприємствам установам та організаціям.

Будь - яких наказів про призов на адресу підприємства не надходило.

Частина 9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якої її і було притягнуто до відповідальності, передбачає, що житлово- експлуатаційні організації, інші організації або підприємства та установи, що здійснюють експлуатацію будинків, а також власники будинків повинні своєчасно подавати необхідні відомості про призовників і військовозобов`язаних відповідним районним (міським) військовим комісаріатам, виконавчим комітетам сільських, селищних і міських рад, на які покладено ведення обліку призовників і військовозобов`язаних, стежити за виконанням призовниками і військовозобов`язаними правил військового обліку, а також сповіщати їх про виклик до військових комісаріатів.

З вказаної норми вбачається, що вона регламентує тільки обов`язок надання відомостей про призовників і військовозобов`язаних відповідним районним (міським) військовим комісаріатам, виконавчим комітетам сільських, селищних і міських рад, на які й покладено обов`язок ведення обліку призовників і військовозобов`язаних, які в свою чергу й повинні стежити за виконанням призовниками і військовозобов`язаними правил військового обліку, а також вони повинні сповіщати їх про виклик до військових комісаріатів.

Від підприємств необхідно тільки надати відомості до органу ведення обліку для того, щоб він міг вести належний облік та самостійно сповіщати призовників.

ПП «Комунальщик-2» є приватним підприємством, що виключно надає громадянам послуги з: монтажу водопровідних мереж, систем опалення, малярні роботи, інші спеціальні будівельні роботи, прибирання та інші індивідуальні послуги в межах договірних відносин.

Будь - якої інформації про призовників в межах території обслуговування підприємства в них не має та бути не може.

Її, як директора ПП «Комунальщик-2», було притягнуто до адміністративної відповідальності за обґрунтовану відмову виконувати роботу, яку повинні виконувати відповідні районні (міські) військові комісаріати, виконавчі комітети сільських, селищних і міських рад, на які покладено ведення обліку призовників і військовозобов`язаних, стежити за виконанням призовниками і військовозобов`язаними правил військового обліку, а також сповіщати їх про виклик до військових комісаріатів.

ТВО військового комісара окрім власноручно складеного протоколу про адміністративне правопорушення ніяких доказів для правомірного винесення постанови не зібрав. Адже, якщо тільки це приймати як доказ по справі, то її можна було б притягти до відповідальності по всіх статтях КУпАП, по яких відповідач правомочний складати протокол.

Відповідач виніс рішення в порушення вимог Закону, ні про яке всебічне, повне та об`єктивне дослідження доказів не може бути й мови.

Просить врахувати, що, згідно ст.188 КУпАП, при оскаржені постанов про накладення адміністративного стягнення до суду, потрібно керуватися загальними принципами Кодексу адміністративного судочинства, а ч.2 ст.71 цього Кодексу встановлює, що при оскаржені дій органів державної влади, саме останні повинні доказувати правомірність своїх дій.

Просить суд скасувати постанову №51 від 11 квітня 2016 року про накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 51,00 гривня, закрити провадження в справі в зв`язку з відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

У справі «Стрижак проти України» Європейський суд з прав людини у рішенні від 8 листопада 2005 року констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на відмову повідомити заявника про дату та час слухання у цій справі. Європейський суд з прав людини у справі «Коробов проти України» (рішення від 21 липня 2011 року, яке набуло статусу остаточного 21 жовтня 2011 року) встановив, що при розгляді справи «Коробова проти України» в судах першої, апеляційної та касаційної інстанції було допущено порушення ст. 3, п. 1 ст. 6 Конвенції, зокрема, й через те, що суд апеляційної інстанції розглянув подану апеляцію на постанову місцевого суду без його участі та таким чином обмежив його право бути присутнім під час розгляду справи. Також, рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Жук проти України» від 21 жовтня 2010 року, яке набуло статусу остаточного від 11 квітня 2011 року, констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський суд у своєму рішенні в пунктах 25 і 26 наголосив про те, що принцип процесуальної рівності сторін, один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду, вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище по відношенню до протилежної сторони.

Наведені положення Конвенції та практика Європейського суду, що відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються при розгляді справ як джерело права.

Враховуючи, положення вказаних рішень Європейського суду з прав людини, судом в судовому засіданні були вислухані сторони по справі.

В ході розгляду справи позивач підтримала заявлені позовні вимоги та прохала суд їх задовольнити.

Представник відповідача в ході розгляду справи позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав суду свої заперечення проти позову, в яких зазначив, що згідно ч. 2 ст.18 КАС України усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом, як адміністративним судом. У зв`язку з цим у Першотравенському міському суді Дніпропетровської області знаходиться адміністративний позов про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 , яка є директором ПП "Комунальщик-2", на яку було складено постанову про адміністративне стягнення за ст. 211-5 ч. 1 КУпАП, № 51 від 11 квітня 2016 року.

Згідно ст. 251 КУпАП (докази) рішення щодо винесення вище зазначеної постанови було обґрунтованим, доказом неналежного оповіщення військовозобов`язаних та призовників про їх виклик до військових комісаріатів є письмова відповідь директора ПП "Комунальщик-2" ОСОБА_1 від 03 березня 2016 року та 09 березня 2016 року на лист Першотравенського військового комісаріату від 03 березня 2016 року, та від 09 березня 2016 року. У листі Першотравенського міського військового комісаріату директорові ПП "Комунальщик -2" ОСОБА_1 було зазначено, що "...згідно з пунктом 9 статті 38 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" просимо Вас оповістити у встановлені строки призовників, які мешкають на території Вашого житлового підприємства, про виклик їх до Першотравенського міського військового комісаріату, додаток повістки про виклик призовників". Також було доведено розпорядження голови Першотравенської міської ради Вінницької О.Р. від 01 березня 2016 року №1-р-дск "Про підготовку та проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на території м.Першотравенська в особливий період", в якому визначені та поставлені задачі керівникам ПП "Комунальщик 1,2,3,4", щодо оповіщення призовників та військовозобов`язаних.

Ст 38 п 9 Закону України Про військовий обов`язок та військову, службу житлово-експлуатаційні організації, інші організації або підприємства та установи, що здійснюють експлуатацію будинків, а також власники будинків повинні своєчасно подавати необхідні відомості про призовників і військовозобов`язаних відповідним районним (міським і військовим комісаріатам, виконавчим комітетам сільських, селищних і міських рад, на які покладено ведення обліку призовників і військовозобов`язаних, стежити за виконанням призовниками військовозобов`язаними правил військового обліку, а також сповіщати їх про виклик до військових комісаріатів.

Таким чином житлово-експлуатаційні організації, інші організації або підприємства та установи, що здійснюють експлуатацію будинків, а також власники будинків повинні своєчасно подавати необхідні відомості про призовників і військовозобов`язаних відповідним районним (міським) військовим комісаріатам, а також сповіщати їх про виклик до військових комісаріатів.

В іншому випадку, коли в адміністративно-територіальних одиницях, де немає військових комісаріатів жтлово-експлуатаційні організації, інші організації або підприємства та установи, що здійснюють експлуатацію будинків, а -також власники будинків повинні своєчасно подавати необхідні відомості про призовників і військовозобов`язаних відповідним виконавчим комітетам сільських, селищних і міських рад, на які покладено ведення обліку призовників і військовозобов`язаних, стежити за виконанням призовниками і військовозобов`язаними правил військового обліку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 302/2014 в України настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.

Враховуючи зазначене, на даний час в Україні діє особливий період.

Стаття 1 ЗУ Про оборону України оборона України - система політичних, економічних, соціальних, воєнних, наукових, науково-технічних, інформаційних, правових, організаційних, інших заходів держави щодо підготовки до збройного захисту та її захист у разі збройної агресії або зброїного конфлікту;

-обороноздатність держави - здатність держави до захисту у разі збройної агресії або збройного конфлікту. Вона складається з матеріальних і духовних елементів та є сукупністю воєнного, економічного, соціального та морально-політичного потенціалу у сфері оборони та належних умов для його реалізації;

-засилання іншою державою або від її імені озброєних груп регулярних або нерегулярних сил, що вчиняють акти застосування збройної сили проти України, які мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно переліченим в абзацах п`ятому - сьомому цієї статті діям, у тому числі значна участь третьої держави у таких діях;

-дії іншої держави (держав), яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження третьої держави, використовувалася цією третьою державою (державами) для вчинення дій.

Застосування підрозділів збройних сил іншої держави або групи держав, які перебувають на території України відповідно до укладених з Україною міжнародних договорів, проти третьої держави або групи держав, інше порушення умов, передбачених такими договорами, або продовження перебування цих підрозділів на території України після припинення дії зазначєних договорів;

Особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Органи військового управління - Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також військові комісаріати, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Стаття 2. Основи оборони України.

Оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх ланок воєнної організації України, органів місцевого самоврядування, єдиної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони.

Стаття 16. Завдання підприємств, установ та організацій і обов`язки їх посадових осіб у сфері оборони:

Підприємства, установи та організації усіх форм власності:

-виконують державні оборонні замовлення, в тому числі проводять наукові дослідження та виконують розробки у сфері оборони, створюють і підтримують у готовності мобілізаційні потужності, зберігають матеріальні цінності мобілізаційного резерву;

-здійснюють згідно із законодавством заходи щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Посадові особи підприємств, установ га організацій усіх форм власності:

-виконують передбачені законодавством обов`язки у сфері оборони;

-сприяють забезпеченню ведення персонального військового обліку військовозобов`язаних і призовників, їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори і під час мобілізації, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово- патріотичного виховання;

Згідно ст. 33 п.2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників і військовозобов`язаних, контроль за станом цієї роботи в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форм власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій.

Відповідно до ч. 1 «Положення про військові комісаріати» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 року № 389, військові комісаріати с місцевими органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації в особливий період людських і транспортних ресурсів на відповідній території.

Згідно постанови Кабінету Міністрів від 9 червня 1994 р. № 377 «Про затвердження Положення про військовий обов`язок військозабовязаних та призовників.

-п. 11. місцеві органи внутрішніх справ, керівники житлово-експлуатаційних організацій, а також підприємств, установ і організацій, які здійснюють експлуатацію будинків, домовласники, лікарсько-трудові експертні комісії, органи запису актів громадського стану, дізнання та попереднього слідства зобов`язані подавати військовим комісаріатам допомогу у роботі щодо забезпечення виконання громадянами України військового обов`язку і правил військового обліку.

Ст. 42 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу"

Керівники, інші посадові особи органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, а також підприємств, установ га організацій незалежно від підпорядкування і форм власності та громадяни України, винні у порушенні порядку військового обліку, допризовної підготовки, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до військового комісаріату, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно ч.1 ст.235 КУпАП - військові комісаріати розглядаюсь справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку га мобілізацію, про умисне зіпсуття обліково-військових документів чи втрату їх з необережності, про неявку на виклик у військовий комісаріат, про неподання у військові комісаріати списків юнаків, які підлягають приписці до призовних дільниць, про прийняття на роботу військовозобов`язаних і призовників, які не перебувають на військовому обліку, про незабезпечення сповіщення військовозобов`язаних і призовників про їх виклик у військові комісаріати, перешкоду їх своєчасній явні на збірні пункти чи призовні дільниці, про несвоєчасне подання документів, необхідних для ведення військовою обліку військовозобов`язаних і призовників, несповіїцення їх про виклик у військові комісаріати, про неподання відомостей про військовозобов`язаних і призовників (статті 210, 210-1, 211 - 211-6).

Згідно ч.2 ст. 235 КУпАП - від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право районні (міські) військові комісари.

На підставі вище зазначеного, постанова про адміністративне стягнення № 51 від 11.04.2016 року за ст. 211-5 ч.1. (Незабезпечення сповіщення військовозобов`язаних і призовників про їх виклик у військові комісаріати, перешкода їх своєчасній явці на збірні пункти чи призовні дільниці) про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в суммі 51 гривня 00 копійок на громадянку ОСОБА_1 , та керуючись ст. 251 КУпаП (доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь- які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та чех ні чіп їх засобів, що лають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відсозапису, які використовуються при нагляді виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.), с обґрунтовано накладеною.

Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання 18 липня 2016 року не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити.

18 липня 2016 року представник Першотравенського міського військового комісаріату у судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відстуності, заявлені вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, перевіривши докази, якими сторони обґрунтували свої позиції по справі, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони знаходяться в публічно-правових відносинах, які врегульовані КАСУ.

Ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 4 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

В ч.1 ст.2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

На підставі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Нормою вказаної статті встановлено, що за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дій чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За положеннями ст.ст.69,86 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з"ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обстави, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 256 названого Кодексу у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, серед іншого, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

За змістом наведених норм Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол про вчинення особою адміністративного правопорушення складається виключно в присутності цієї особи.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно копії наказу №1-к від 02 лютого 2008 року ОСОБА_1 призначено директором приватного підприємства "Комунальщик-2" з 01 лютого 2008 року.

ПП «Комунальщик-2» є приватним підприємством, що надає громадянам послуги з обслуговування житлового фонду в межах договірних відносин, що підтверджується копією статуту підприємства, долученого до матеріалів справи.

Копіями листів ІНФОРМАЦІЯ_1 №4/285 від 03 березня 2016 року, та №3/299 від 09 березня 2016 року підтверджується, що відповідач просить позивачку оповістити у встановлені строки призовників, які проживають на території її житлового підприємства, про виклик до Першотравенського міського військового комісаріату. Корінці вручених повісток просить повернути до військового комісаріату до 11 березня 2016 року, та 15 березня 2016 року відповідно. У випадку невручення повістки призовнику просить дати письмову відповідь про причину невручення. Посилається на п.9 ст.38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Додаток: повістки на виклик призовників у кількості 5 штук, та 10 штук відповідно.

Згідно копій листів ПП "Комунальщик-2" № 40 від 03 березня 2016 року та №46 від 09 березня 2016 року на адресу ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , повідомлено про неможливість вручення повісток особисто призовникам під особистий підпис, оскільки працівники їх підприємства не мають законного права вимагати від громадян (призовників) документа, що посвідчує особу. Тобто встановлювати осіб, яким буде вручатися повістка, працівники їх підприємства фактично не мають законного права, а отже виконати вимогу відповідача у тому вигляді, як вказано в листі вони не мають можливості.

Протоколом про адміністративне правопорушення №51 від 07 квітня 2016 року, складеним Першотравенським міським військовим комісаріатом Дніпропетровської області підтверджується, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.211-5 КУпАП за те, що 04 березня 2016 року та 09 березня 2016 року працівниками Першотравенського МВК були направлені письмові повідомлення про вповіщення призовників та військовозобов`язаних які мешкаютьна території житлового підприємства, щодо виклику їх до Першотравенського МВК, які директор ПП «Комунальщик-2» ОСОБА_1 у письмовій формі відмовилась виконувати вимоги чинного законодавства України, чим порушила п.9 ст.38 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу". Протокол підписано уповноваженою особою та ОСОБА_1 , яка в протоколі зазначила, що за одне й те саме правопорушення двічі не притягуються до адмінвідповідальності. Останній повідомлено під розпис, що розгляд протоколу відбудеться о 09:30 годині 11 квітня 2016 року в приміщенні Першотравенського МВК.

Постановою №51 від 11 квітня 2016 року про накладення адміністративного стягнення підтверджується, що ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.211-5 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 51 гривня. Копію вказаної постанови вручено ОСОБА_1 під підпис 11 квітня 2016 року.

Відповідно до вимог ст. 235 КУпАП від імені військових комісаріатів розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, передбачені статтями 210, 210-1, 211 - 211-6 КУпАП мають право районні (міські) військові комісари.

Тобто, військовий комісар ОСОБА_2 мав право одноособово розглянути справу та винести постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.211-5 КУпАП.

Відповідно до ст.211-5 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за несвоєчасне подання керівниками або іншими відповідальними за військово-облікову роботу посадовими особами житлово-експлуатаційних організацій, підприємств, установ і організацій, що здійснюють експлуатацію будинків, а також власниками будинків у військові комісаріати і органи місцевого самоврядування, на які покладено ведення первинного обліку військовозобов`язаних і призовників, домових книг, карток реєстрації місця проживання і обліково-військових документів (військових квитків, посвідчень про приписку до призовних дільниць) на жильців, які є військовозобов`язаними або призовниками, для оформлення взяття на військовий облік або зняття з обліку, а також несповіщення їх про виклик у військові комісаріати.

Інструкція з організації ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях і навчальних закладах , затверджена наказом Міністра оборони України за №660 від 15 грудня 2010 року визначає організацію ведення військового обліку військовозобов`язаних і призовників в органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях і навчальних закладах.

Пункт 2.1 вказаної Інструкції передбачає, що згідно зі ст. 34 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у сільській місцевості, а також у містах і селищах, де відсутні військові комісаріати, персонально-первинний облік військовозобов`язаних та призовників за місцем їх проживання здійснюють органи місцевого самоврядування. Відповідно до п.п. 2.2, 3.4 Інструкції на органи місцевого самоврядування та керівників підприємств, установ, організацій і навчальних закладів незалежно від підпорядкування і форм власності покладається виконання таких заходів як: перевірка у громадян під час прийняття на роботу (навчання) наявності військово-облікових документів (у військовозобов`язаних - військових квитків або тимчасових посвідчень (замість військових квитків), а у призовників - посвідчень про приписку до призовних дільниць). Приймання на роботу (навчання) військовозобов`язаних та призовників здійснюється тільки після взяття їх на військовий облік у військових комісаріатах, а також у разі перебування на військовому обліку у Службі безпеки України; повідомлення в семиденний термін у військові комісаріати про всіх військовозобов`язаних та призовників, прийнятих на роботу (навчання) чи звільнених з роботи (відрахованих з навчального закладу); забезпечення повноти, достовірності та якості обліку всіх військовозобов`язаних і призовників підприємств, установ, організацій і навчальних закладів за вимогами, встановленими цією Інструкцією та іншими документами первинного обліку відповідно до чинного законодавства; оповіщення на вимогу військового комісаріату військовозобов`язаних та призовників про їх виклик до військового комісаріату і забезпечення їх своєчасного прибуття за цим викликом.

Згідно ч. 1 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в адміністративно-територіальних одиницях, де немає військових комісаріатів, відповідні органи місцевого самоврядування, керівники підприємств, установ та організацій, у тому числі навчальних закладів, незалежно від підпорядкування і форм власності зобов`язані на вимогу військових комісаріатів сповіщати призовників і військовозобов`язаних про їх виклик до військових комісаріатів, забезпечувати своєчасне прибуття за цим викликом, у семиденний строк повідомляти районні (міські) військові комісаріати про прийняття на роботу (навчання) та звільнення з роботи (навчання) призовників і військовозобов`язаних.

Пунктом 9 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачено, що житлово-експлуатаційні організації, інші організації або підприємства та установи, що здійснюють експлуатацію будинків, а також власники будинків повинні своєчасно подавати необхідні відомості про призовників і військовозобов`язаних відповідним районним (міським) військовим комісаріатам, виконавчим комітетам сільських, селищних і міських рад, на які покладено ведення обліку призовників і військовозобов`язаних, стежити за виконанням призовниками і військовозобов`язаними правил військового обліку, а також сповіщати їх про виклик до військових комісаріатів.

Також, відповідно до п.п. 49, 50 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року № 352 в адміністративно-територіальних одиницях, де немає військових комісаріатів, відповідні виконавчі органи рад для забезпечення якісного військового обліку та адміністрація підприємств, установ, організацій та навчальних закладів незалежно від підпорядкування і форми власності в процесі виконання заходів з ведення обліку призовників зобов`язані, в тому числі, оповіщати на вимогу районного військового комісаріату призовників про їх виклик до районного військового комісаріату і забезпечувати своєчасне прибуття за цим викликом.

Пунктом 64 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», передбачено, що оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці відбувається за наказами районних військових комісарів і повістками, врученими призовникам через житлово-експлуатаційні організації, домовласників, відповідні виконавчі органи сільських, селищних і міських рад, де немає військових комісаріатів, керівників підприємств, установ, організацій, навчальних закладів незалежно від підпорядкування і форми власності.

З урахуванням вищезазначених положень, та те що матеріалами справи встановлено, що Першотравенський міський воєнний комісаріат створений та розпочав свою роботу з 01 жовтня 2015 року, а отже м. Першотравенськ Дніпропетровської області є територіальною одиницею, де наявний військовий комісаріат, то позивачка в силу ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» правомірно відмовила відповідачу у виконанні листів від 03 березня 2016 року № 4/285, та 3/299 від 09 березня 2о16 року, щодо вручення повісток призовникам.

Таким чином, суд вважає за необхідне скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 51 від 11 квітня 2016 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 51 гривні, винесену ТВО військового комісара Першотравенського міського військового комісаріату Дніпропетровської області Акімовим О.Ю., а адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.211-5 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або, якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Першотравенського міського військового комісаріату Дніпропетровської області на користь позивачки судовий збір в розмірі 551,20 гривень, сплачений нею при пред`явленні позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 19 Конституції України, ст.7, 22, 122, 268, 276, 288, 289,293, 294 КУпАП, ст.ст. 6-11, 69, 71, 100, 104, 159-163, 1712 КАС України,- суд

П О С Т А Н О В И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ТВО військового комісара Акімова Олександра Юрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовільнити.

Постанову по справі про адміністративне правопорушення № 51 від 11 квітня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності по ч.1 ст.211-5 КУпАП та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 51 гривні, винесену ТВО військового комісара Першотравенського міського військового комісаріату Дніпропетровської області Акімовим Олександром Юрійовичем, - скасувати, закривши провадження в справі про адміністративне правопорушення, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, Першотравенського міського військового комісаріату Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її проголошення.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя: С.С. Кривошея.