Справа № 823/214/16
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/214/16 Головуючий у 1-й інстанції: Гаврилюк В.О.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.

Оксененка О.М.,

при секретарі: Нікітіній А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Головного управління Національної поліції в Черкаській області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.122), просила зобов'язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області прийняти її на службу; визнати період з 06 листопада 2015 року по момент прийняття на службу до Національної поліції України вимушеним прогулом та зобов'язати УМВС України в Черкаській області оплатити допомогу по вагітності та пологах за 14 днів в сумі 1520 грн. 34 коп.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: зобов»язано Головне управління Національної поліції в Черкаській області вирішити питання щодо прийняття позивачки на службу в органи Національної поліції в Черкаській області.

Не погодившись з таким рішенням, Головне управління Національної поліції в Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом установлено, що ОСОБА_3 з 17.07.2002 року перебувала на службі в органах внутрішніх справ України. Наказом управління МВС України в Черкаській області № 282 о/с від 09.10.2015 їй надано оплачувану відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами з 24 вересня 2015 року до 27 січня 2016 року.

06 листопада 2015 року позивач подала до УМВС України в Черкаській області рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції України.

Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області № 312 о/с від 06.11.2015 згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ на підставі рапорту від 06.11.2015 ОСОБА_3 звільнено в запас Збройних Сил за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Як зазначає позивачка, одночасно з рапортом про звільнення вона подала заяву до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області про прийняття на службу, проте, на службу до вказаного органу вона прийнята не була.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачі, як суб»єкти владних повноважень, не в повній мірі довели правомірність своїх дій і вважав, що Головне управління Національної поліції в Черкаській області повинно було розглянути питання щодо прийняття позивачки на службу.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи справу в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), який, зокрема в частині п. 8-11 Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності 07.08.2015 р., Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

У пп. 1 п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII закріплено, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Так, відповідно до п. 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 9 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 закріплено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Тобто, положеннями Закону закріплено право працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, відповідають вимогам до поліцейських, а також упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Водночас, в силу п. 10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, законодавцем у п. 11 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону імперативно закріплено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов'язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення), відповідно до пункту 1 якого, до рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ належать особи, які перебувають у кадрах Міністерства внутрішніх справ і яким присвоєно спеціальні звання, встановлені законодавством.

Згідно з пунктом 64 «з» Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації.

Так, позивачку звільнено за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) на підставі її рапорту від 06.11.2015 згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

На час звільнення, згідно наказу управління МВС України в Черкаській області № 282 о/с від 09.10.2015, позивачка перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою допомоги відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Пряма заборона на звільнення перелічених працівників протягом встановлених строків означає, що вони взагалі не можуть бути кандидатами на звільнення. Вони мають суб'єктивне право залишитися на роботі (крім випадків повної ліквідації підприємства) і питання про їх звільнення, якщо підприємство не ліквідовується, не може ставитися взагалі. Якщо підприємство ліквідується допускається звільнення таких працівників з обов'язковим працевлаштуванням.

Таким чином, обов'язок по працевлаштуванню в таких випадках покладається саме на підприємство, що ліквідується.

Разом з тим, позивачка у своєму позові не ставить питання про зобов»язання УМВС України в Черкаській області вирішити питання її працевлаштування, в той час, як Головне управління Національної поліції в Черкаській області правонаступником вказаного органу не є.

Крім того, слід враховувати, що при врегулюванні правовідносин у сфері публічної служби пріоритетне значення мають норми спеціального законодавства, а загальні положення КЗпП України можуть застосовуватися виключно, якщо таке прямо передбачено у спеціальному законі або якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані відповідні правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, висновки якої, у відповідності до ч. 1 ст. 244-2 КАС України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, колегія суддів відзначає, що Закон № 580-VIII прийнятий пізніше у часі, ніж КЗпП України, а тому, у відповідності до принципу дії закону в часі, застосуванню підлягає саме Закон № 580-VIII.

Аналогічний правовий підхід викладено в рішенні Верховного Суду України від 18 вересня 2014 року у справі № 21-317а14.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає помилковим твердження суду першої інстанції про те, що до спірних правовідносин повинні застосовуватися приписи ч. 3 ст. 184 КЗпП України в частині встановлення особливостей звільнення у зв'язку з повною ліквідацією підприємства жінок, які мають дітей віком до трьох років, з обов'язковим працевлаштуванням.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону №580 призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує МВС України.

Згідно ч. 1 ст. 49 Закону №580 незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я, на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України «Про очищення влади».

В свою чергу, відповідно до ч.3 ст. 1 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року № 1682 протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Відповідно до п.2 ст. 3 вказаного Закону заборона, передбачена частиною 3 статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, зокрема:

- п.п. 10 працівника правоохоронного органу, який складав та/або своєю дією сприяв складенню рапортів, протоколів про адміністративне правопорушення, повідомлень про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальних актів стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року N 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року N 743-VII;

- п.п. 11 слідчого органу досудового розслідування, дізнавача, оперативного працівника, інспектора, який проводив слідчі та оперативні дії стосовно осіб, звільнених від кримінальної або адміністративної відповідальності відповідно до Закону України "Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань" від 29 січня 2014 року N 737-VII, Закону України "Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань, та визнання такими, що втратили чинність, деяких законів України" від 21 лютого 2014 року N 743-VII.

Як вбачається з довідки та додатку до неї прокуратури Черкаської області щодо співробітників ОВС, які проводили слідчі дії стосовно осіб, звільнених від кримінальної відповідальності відповідно до Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року, Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань та визнання такими, що втратили чинність деяких законів України» від 21 лютого 2014 року (від 17.06.2015р. № 06/1-492вих.15), ОСОБА_3 складала повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу у кримінальних провадженнях, які були на той час у неї в провадженні, відносно таких осіб (а.с.45-47).

Таким чином, оскільки позивачка підпадає під дію п.п. 10, 11 Закону України «Про очищення влади», вона не може бути прийнята на службу до поліції, що, в свою чергу, позбавляє суд можливості покласти обов»язок щодо її працевлаштування на відповідача.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції судове рішення в частині задоволення позовних вимог ухвалено при неповному з'ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині постанова суду не оскаржується, при цьому, судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду не виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи в цій частині.

З огляду на те, що ухвалою від 23.06.2016 року відповідачу було відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги до винесення рішення у справі, він підлягає стягненню, оскільки його повернення у разі задоволення апеляційної скарги суб'єкта владних повноважень статтею 94 КАС України не передбачено.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Черкаській області - задовольнити.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року - скасувати в частині задоволених позовних вимог.

Ухвалити в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області - залишити без задоволення.

В решті постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області несплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір в сумі 606 (шістсот шість) грн. 32 (тридцять дві) коп. на рахунок - 1007, код ЄДРПОУ - 38004897, МФО банку - 820019, отримувач - УДКСУ у Печерському районі, банк - ГУДКСУ у м. Києві, Код класифікації доходів бюджету 22030101.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Постанова в повному обсязі складена 21 липня 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

ОСОБА_2