Справа № 826/14940/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19 липня 2016 року № 826/14940/15

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Качура І.А. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач/ОСОБА_1.) з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві (надалі - відповідач/РС ГУЮ у м. Києві), в якому просить суд:

1. Визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно РС ГУЮ у м. Києві ОСОБА_2 від 19.02.2015 р. №19479598, №19479095, №19476598 про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

2. Визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно РС ГУЮ у м. Києві ОСОБА_2 від 27.02.2015 р. №19672215, №19676713, №19677174 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

3. Зобов'язати РС ГУЮ у м. Києві провести державну реєстрацію припинення обтяження (арешту) на нерухоме майно, належне ОСОБА_1, а саме: - квартиру №25 за адресою АДРЕСА_2; - гараж НОМЕР_7 за адресою АДРЕСА_1; - гараж НОМЕР_6 за адресою АДРЕСА_1.

4. Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.09.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В судове засідання з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові, зокрема зазначає, що оскаржувані рішення відповідача про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2015 р. №19479598, №19479095, №19476598 та рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.02.2015 р. №19672215, №19676713, №19677174 є протиправними, такими, що прийняті державним реєстратором РС ГУЮ у м. Києві ОСОБА_2 з порушенням норм чинного законодавства, у зв'язку з чим мають бути скасовані.

В судове засідання з'явився представник відповідача, який проти заявлених позовних вимог заперечує в повному обсязі, просить суд в їх задоволенні відмовити з підстав викладених в письмових запереченнях, зокрема зазначає, що оскаржувані позивачем рішення державного реєстратора, були прийняті відповідачем правомірно та з дотриманням норм чинного законодавства.

Відповідно до положень ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), справа розглядається в письмовому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.07.2010 р. СУ ГУМВС України в м. Києві було прийнято постанову про зняття арешту з нерухомого майна, якою знято заборону на відчуження нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, а саме: гаражних боксів НОМЕР_7 та НОМЕР_6, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3; 1/3 частини квартири №30, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 та нерухомого майна (транспортних засобів) - «LEXUS GS 350», державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2; «PORSCHE CAYENNE», державний номерний знак НОМЕР_8, номер кузова НОМЕР_3; «SUBARU LEGACY», державний номерний знак НОМЕР_4, номер кузова НОМЕР_5.

В той же час, як вбачається зі змісту вказаної вище постанови, слідчим СУ ГУ МВС в м. Києві ОСОБА_3 було ухвалено направити копії даної постанови для виконання до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, Київської державної нотаріальної контори №10, Управління ДАІ ГУМВС України в місті Києві та Прокуратури міста Києва.

Однак, як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, що не заперечується сторонами, постанову слідчого СУ ГУМВС України в Києві ОСОБА_3 про зняття арешту від 07.07.2010 р. фактично виконано не було, арешт з належного ОСОБА_1 майна, який було накладено 13.07.2009 р. слідчим ГСУ МВС України капітаном міліції Йовенко І.І. у кримінальній справі №10-16088, знятий не був.

Враховуючи вищевикладене, 19.02.2015 р. з метою зняття арешту з належного позивачу на праві приватної власності майна, а саме: гаражних боксів НОМЕР_7 та НОМЕР_6, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3, ОСОБА_1 звернувся до РС ГУЮ у м. Києві з відповідними заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (щодо обтяження речового права) №10285988, №10286275 та №10286391 до яких було додано наступні документи, зокрема: постанову СУ ГУМВС України у м. Києві про зняття арешту на нерухоме майно від 07.07.2010 р.; копію паспорту громадянина України серія та номер: НОМЕР_9 та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_10 від 15.11.2000 р.

Розглянувши подані ОСОБА_1 документи, 19.02.2015 р. державним реєстратором прав на нерухоме майно РС ГУЮ у м. Києві ОСОБА_2 були прийняті оскаржувані рішення про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2015 р. №19476598, №19479095 та №19479598 у зв'язку з направленням до СУ ГУМВС України у м. Києві запиту, з метою виключення використання завідомо підробленого документа.

Так, з метою поновлення розгляду заяв про державну реєстрацію та їх обтяжень №10285988, №10286275 та №10286391, а також на підтвердження дійсності постанови СУ ГУМВС України у м. Києві про зняття арешту від 07.07.2010 р., 20.02.2015 р. позивачем було подано до РС ГУЮ у м. Києві постанову Окружного адміністративного суду м. Києва №826/16641/14 від 14.12.2014 р., яка набрала законної сили, якою було встановлено факт скасування обтяження та винесення слідчим СУ ГУМВС України у м. Києві ОСОБА_3 постанови про зняття арешту від 07.07.2010 р.

Однак, розглянувши подані позивачем документи, 27.02.2015 р. державним реєстратором РС ГУЮ у м. Києві ОСОБА_2 були прийняті оскаржувані рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19672215, №19676713, №19677174, якими було відмовлено у державній реєстрації обтяження (припинення) арешту нерухомого майна, а саме: квартири №25, що розташована за адресою: м. Київ, просп. Героїв Сталінграда, 6, корп.5; гаражних боксів НОМЕР_7 та НОМЕР_6, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись із прийнятими відповідачем рішеннями про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №19476598, №19479095 та №19479598, а також рішеннями про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №19672215, №19676713, №19677174, вважаючи їх протиправними та такими, що порушують законні права та інтереси позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі - Закон №1952).

Згідно ч.1 ст.1 Закону №1952 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав (ч.1 ст.3 Закону №1952).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону №1952, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Водночас, в ч.1 ст.6 Закону №1952 визначено, що систему органів державної реєстрації прав становлять, зокрема: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Указом Президента України №401/2011 від 06.04.2011 р. «Про затвердження Положення про Державну реєстраційну службу України» затверджено Положення про Державну реєстраційну службу України (надалі - Положення №401).

Так, п.1 Положення №401 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності

Відповідно до ч.1 п.3 Положення №401 основними завданнями Укрдержреєстру є реалізація державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. При цьому, відповідно до ч.8 та ч.10 Положення №401 Укрдержреєстр відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу, пов'язану із забезпеченням діяльності у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно; здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Наказом Міністерства юстиції України №198/5 від 02.02.2012 р. «Про затвердження переліку реєстраційних служб територіальних органів юстиції» було затверджено серед переліку реєстраційних служб - Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1952 орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Отже, як вбачається з вищенаведеного відповідач наділений правом проводити державну реєстрацію прав та їх обтяжень, або відмовляти в такій реєстрації.

Разом з тим, правовим актом, що визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна є Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 р. (надалі - Порядок №868).

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.3 ст.16 Закону №1952 заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Згідно ч.9 ст.16 Закону №1952 державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів.

Відповідно до п.73 Порядку №868 під час проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є особа, якою встановлено обтяження, а також особа, в інтересах якої встановлено обтяження (обтяжувач).

У разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно заінтересованою особою є також особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження.

Згідно п.74 Порядку №868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком.

Так, в п.75 Порядку №868 зафіксовано, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; договір, укладений у порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дублікат; закон, яким встановлено заборону на користування та/або розпорядження нерухомим майном; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Разом з тим, згідно п.76 Порядку №868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

В той же час, в п.1 ч.2 ст.9 Закону №1952 визначено, що при здійсненні державної реєстрації, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Аналогічні за змістом вимоги містяться в п.15 Порядку №868.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону №1952 державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст.18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Так, відповідно до положень ст.22 Закону №1952 у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений ч.5, ч.7 і ч.8 ст.15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.

Якщо заявник протягом п'яти робочих днів після отримання письмового повідомлення виконав вимоги державного реєстратора, загальний строк розгляду заявленого права продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

У разі невиконання зазначених вимог державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Отже, як вбачається з вищезазначеного, нормами чинного законодавства чітко визначено, що єдиною підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є надання заявником не в повному обсязі документів, що передбачені нормативно - правовими актами.

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного суд критично ставиться до дій відповідача щодо зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2015 р. №19476598, №19479095 та №19479598 у зв'язку з направленням запиту до СУ ГУ МВС України у м. Києві з метою виключення використання завідомо підробного документа, та відповідно прийняття оскаржуваних рішень про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2015 р. №19476598, №19479095 та №19479598, оскільки ні положеннями закону №1952, ні Порядком №868 такої підстави для зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не визначено.

Більше того, як вбачається з матеріалів справи, що не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 разом із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №10285988, №10286275 та №10286391 було подано державному реєстратору повний перелік документів, що передбачений нормами чинного законодавства.

В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав має бути спрямований на відновлення його порушених прав, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення має тягнути за собою відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Однак, враховуючи що відпали обставини, що зумовлювали порушення прав та законних інтересів позивача, оскільки відповідачем було відновлено розгляд поданих позивачем заяв, оскаржувані рішення державного реєстратора про зупинення розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2015 р. №19476598, №19479095 та №19479598 є проміжними та такими, що вичерпали свою дію, внаслідок чого, суд вважає за необхідне в цій частині позовних вимог відмовити.

Стосовно ж позовних вимог позивача щодо визнання протиправними та скасування рішень РС ГУЮ у м. Києві про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.02.2015 р. №19672215, №19676713, №19677174, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.24 Закону №1952 у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене право, обтяження не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; об'єкт нерухомого майна розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав; із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують; заяву про державну реєстрацію прав, пов'язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна, крім випадків, встановлених ч.9 ст.15 цього Закону; заяву про державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; заяву про державну реєстрацію речових прав, похідних від права власності, подано за відсутності державної реєстрації права власності, крім випадків, установлених ч.9 ст.15 цього Закону; під час подання заяви про державну реєстрацію права власності на підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівлю, споруду (їх окремі частини), що виникло на підставі документа, за яким правонабувач набуває також право власності на земельну ділянку, не подано заяву про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку; після завершення п'ятиденного строку з дня отримання заявником письмового повідомлення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав не усунено обставин, що були підставою для прийняття такого рішення; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка не є державним кадастровим реєстратором або державним виконавцем; заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Таким чином, як вбачається з вищенаведеного, положеннями ст.24 Закону №1952 чітко визначений перелік підстав за наявності яких, відповідачем може бути відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.02.2015 р. №19672215, №19676713, №19677174, підставою для їх прийняття стало те що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва №826/16641/14 від 15.12.2014 р., наданої позивачем на підтвердження реальності постанови СУ ГУМВС України у м. Києві про зняття арешту від 07.07.2010 р., визначено орган який зобов'язує направити до виконання РС ГУЮ у м. Києві примірник постанови, а саме вищевказане рішення суду зобов'язує ГУ МВС України у м. Києві направити до виконання РС ГУЮ у м. Києві примірник постанови від 07.07.2010 р.

Отже, як вбачається з вищевикладеного, в оскаржуваних рішеннях відповідачем фактично зазначено про те, що із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень звернулася неналежна особа.

Однак, суд критично ставиться до вищезазначених доводів відповідача, оскільки п.73 Порядку №868 чітко визначено, що у разі проведення державної реєстрації припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, заінтересованою особою, яка може звертатися із відповідними заявами про державну реєстрації прав та їх обтяжень, є особа, якою припинено обтяження, а також особа, в інтересах якої припинено обтяження.

Більше того, як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, що не спростовано відповідачем, ГУ МВС України у м. Києві самостійно постанову Окружного адміністративного суду м. Києва №826/16641/14 від 15.12.2014 р., якою зобов'язано останнього направити для виконання до РС ГУЮ у м. Києві примірник постанови слідчого СУ ГУ МВС України у м. Києві лейтенанта міліції ОСОБА_3 від 07.07.2010 р. про скасування арешту з нерухомого майна, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_1, а саме: квартири №25, що розташована за адресою АДРЕСА_2 та гаражів НОМЕР_7 та НОМЕР_6, що розташовані за адресою АДРЕСА_2, виконано не було, внаслідок чого, з метою відновлення своїх прав, позивач був змушений самостійно звернутися з відповідними заявами до відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами позивача щодо протиправності рішень відповідача про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.02.2015 р. №19672215, №19676713, №19677174, та вважає їх такими, що підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов'язання РС ГУЮ у м. Києві провести державну реєстрацію припинення обтяження (арешту) на нерухоме майно, належне ОСОБА_1, а саме: квартири №25, що розташована за адресою АДРЕСА_2 та гаражів НОМЕР_7 та НОМЕР_6, що розташовані за адресою АДРЕСА_2, суд зазначає наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя, від так завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

За таких обставин суд, дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, не має права перебирати на себе повноваження державної реєстраційної служби щодо вирішення питання реєстрації права власності.

Таким чином, вимога позивача щодо зобов'язання відповідача провести державну реєстрацію припинення обтяження (арешту) на нерухоме майно, належне ОСОБА_1, є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

В той же час, відповідно до ч.2 ст.162 КАС України передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішень про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 27.02.2015 р. №19672215, №19676713, №19677174, а також зобов'язання РС ГУЮ у м. Києві повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію та їх обтяжень від 19.02.2015 р. №10285988, №10286275 та №10286391.

Щодо позовної вимоги про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст.267 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що зобов'язання суб'єкта владних повноважень подавати до суду звіт про виконання судового рішення є правом суду, а не обов'язком.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Крім того, в ч.2 ст.72 КАС України зазначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане суд, дійшов висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 17, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 27.02.2015 р. №19672215, №19676713, №19677174 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.

3. Зобов'язати Реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві повторно розглянути заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію та їх обтяжень від 19.02.2015 р. №10285988, №10286275 та №102863914.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08 коп. із видатків Держаного бюджету України.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.185-187 КАС України.

Суддя І.А. Качур