Справа № 802/573/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/573/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н.Л.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

19 липня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

відповідача: ОСОБА_2П

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Леляцької сільської ради Жмеринського району, Леляцького сільського голови ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, Леляцького сільського голови ОСОБА_2 про визнання бездіяльності незаконною та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року у задоволенні клопотання про забезпечення доказів відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції, клопотання про забезпечення доказів задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не зявилась. Разом з тим 18 липня 2016 року на адресу суду через канцелярію надійшло клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності.

Враховуючи положення частини 4 статті 122 КАС України, де вказано, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення доказів у якій остання просить суд забезпечити докази шляхом витребування від Леляцької сільської ради наступних документів:

· Розпорядження Леляцького сільського голови ОСОБА_2 від 20 січня 2016 року №1 Про обстеження стану зелених насаджень, в тому числі таких, що потребують видалення

· Акт обстеження зелених насаджень, що проведені на території Лялецької сільської ради від 20 січня 2016 року

· Рішення 27 сесії 6 скликання Леляцької сільської ради Про сільський бюджет на 2015 рік з додатками 1-5

· Рішення 29 сесії 6 скликання Леляцької сільської ради від 09.06.2015 року Про внесення змін до загального та спеціального фонду сільської ради на 2015 рік

· Рішення 2 сесії 7 скликання Леляцької сільської ради Про внесення змін до загального та спеціального фонду сільської ради на 2015 рік

· Рішення 2 сесії 7 скликання Леляцької сільської ради Про сільський бюджет на 2016 рік

Позивач обґрунтовує свою заяву тим, що з обєктивних причин у неї не має можливості отримати необхідну інформацію, в якості доказів до адміністративного позову, а викладена в позові інформація може бути підтверджена документами, що є в наявності в Леляцькій сільській раді. Тобто, позивач вважає, що відповідачі самостійно не надають вказані докази до матеріалів справи, що на думку позивача ускладнює доказування позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення доказів суд першої інстанції виходив з необґрунтованості заяви представника позивача про забезпечення доказів та відсутності підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Закріплений у частині 1 статті 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі та обґрунтовано вважають, що надання потрібних доказів стане згодом неможливим або ускладненим, мають право просити суд забезпечити ці докази. Забезпечення доказів може здійснюватися також за заявою заінтересованої особи до відкриття провадження у справі (стаття 73 КАС України).

З аналізу вищевказаної норми вбачається, що підставами для забезпечення доказів є обґрунтовані твердження заявника про те, що надання потрібних доказів стане згодом неможливим або ускладненим. При цьому, особа, яка клопоче про вжиття таких заходів повинна аргументувати свої висновки про існування підстав для забезпечення доказів.

Статтею 74 КАС України передбачено, що суд забезпечує докази допитом свідків, призначенням експертизи, витребуванням та оглядом письмових або речових доказів, у тому числі за місцем їх знаходження.

Згідно статті 75 КАС України у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що надання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази, або з якою метою потрібно їх забезпечити.

Отже, забезпечення доказів є механізмом збору і закріплення доказів до судового розгляду по суті та гарантує наявність доказів у справі на випадок, коли їх можна втратити до початку судового розгляду.

Неможливість надання (одержання) доказу може бути пов'язана з майбутнім знищенням, зіпсуттям доказу, очікуваною смертю свідка тощо, а ускладнення у наданні доказу може бути обумовлене обставинами, які вимагатимуть додаткових зусиль, витрати часу та коштів.

При цьому, суд зазначає, що забезпечення доказів є процесуальною дією суду, яка вчиняється за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів. Під особами, які мають право заявити про забезпечення доказів, маються на увазі суб'єкти доказування. Відтак, останні повинні довести обґрунтованість своїх побоювань, що подача відповідних доказів може стати неможливим або ускладненим. Суд не може здійснити заходи щодо забезпечення доказів лише на підставі нічим не обґрунтованих побоювань суб'єкта доказування.

Разом з тим, позивачем у заяві про забезпечення доказів не наведено та у судовому засіданні не зазначено, що надання потрібних доказів стане згодом неможливим або ускладненим.

Крім того, позивач не позбавлений можливості просити суд про витребування необхідних доказів у загальному порядку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вказане клопотання позивача не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів, необхідних для розгляду справи.

Посилання апелянта на те, що Леляцька сільська рада своїми діями створює нові документи, які стосуються звернення ОСОБА_4 про отримання публічної інформації, та щодо змісту поданої скарги в суд першої інстанції, а також, що зміст документів, якими володіє Леляцька сільська рада може бути змінений, або такі документи можуть бути взагалі знищені є недоречним та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Крім того, суд відзначає, що документи, які просить витребувати позивач, надсилались їй особисто, про що свідчать листи Леляцької сільської ради за № 90 та 91 від 18.03.2016.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість клопотання позивача про забезпечення доказів у справі, а доводи апеляційної скарги позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 199, статтею 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а ухвалу - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.211 КАС України, ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки ухвала забезпечення доказів або відмови у забезпеченні доказів не перешкоджає подальшому провадженню у справі, то ця ухвала в касаційному порядку оскаржена бути не може.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року - без змін.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 липня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6