Справа № 818/3783/15
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 р. Справа №818/3783/15

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Прилипчука О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Гордієнко Є.Є.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 818/3783/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Агро"

до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Аваль-Агро" (далі - позивач, ТОВ "Аваль-Агро") звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області (далі - відповідач, ДПІ у м. Сумах) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у м. Сумах № НОМЕР_1 від 04 червня 2015 року в частині збільшення грошового зобовязання з податку на прибуток за основним платежем на суму 874 765, 00 грн. та штрафними фінансовим санкціями на суму 218 941,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач пов'язує прийняття даного податкового повідомлення-рішення з результатом планової виїзної документальної перевірки позивача з питань дотри мання вимог податкового та іншого законодавства за період з 21 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, який, за висновком відповідача, свідчить про заниження позивачем сум податкових зобовязань, через порушення підпункту 14.1.27. пункту 14.1. статті 14, підпункту 138.10.2. пункту 138.10. статті 138, пункту 198.3. та пун кту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України.

Позивач вважає, що дане податкове повідомлення-рішення суперечить законодав ству з питань оподаткування та прийняте податковим органом за межами його ком петенції, яка встановлена законом з наступних підстав.

Відповідач пов'язує збільшення суми грошового зобов'язання з тим, що дані перевірки результатів діяльності позивача, як платника податків, свідчать про заниження суми його податкових зобов'язань з податку на прибуток, заявлених у податковій декларації.

Обов'язок доведення наявності такого заниження покладається на податковий орган у спосіб проведення перевірки та оформлення її результатів шляхом скла дення акту, який є носієм доказової інформації та повинен містити усі відомості про виявлені порушення законодавства.

Пунктом 6 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації від 22 грудня 2010 року № 984, передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого за конодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Натомість, в акті перевірки № 1208/2207/39058917/13 від 20 травня 2015 року зазначається не про факти, а про те, що податковому органу вбачається здійснення позивачем завідомо збиткових операцій з метою вилучення коштів із державного бюджету шляхом заниження об'єкту оподаткування податком на прибуток.

При цьому, на сторінці 3 акта зазначено, що в 2014 році розмір доходу позивача, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування, складає 38 390 415 грн., а на 4 сторінці цього акта зазначено, що в 2014 році розмір витрат позивача, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, складає 36 643 521 грн.

Тобто, доходи позивача перевищують його витрати, але відповідач, все рівно, робить висновок про збитковість діяльності позивача і зменшує розмір таких витрат на 4 884 938 грн. і, як наслідок такого зменшення, збільшує податок на прибуток на суму 879 289 грн.

Таким чином, висновок відповідача про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України ґрунтується на припущеннях, а тому збільшення суми грошового зобов'язання є неправильним, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення суперечить законодавству та виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Агро" з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 21 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт перевірки № 1208/2207/39058917/13 від 20 травня 2015 року (а. с. 74-153, т. 1).

Зазначеним актом перевірки встановлено порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 138.1.1 пункту 138.1, пунктів 138.2, 138.6, підпунктів 138.10.2, 138.10.3 пункту 138.10 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ Аваль - Агро занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 879289 гривень.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 04 червня 2015 року, яким відповідачем збільшено суму грошового зобов'язання позивача з податку на прибуток за основним платежем на суму 879 289 грн. та штрафними фінансовим санкціями на суму 219 822,55 грн., а всього на загальну суму 1 099 111,25 грн. (а. с. 7, т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги щодо скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № НОМЕР_1 від 04 червня 2015 року в частині визначення грошового зобовязання по господарським операціям із Мілен ОСОБА_3 та ПАТ «Страхова Компанія «Дніпромед», суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «Аваль-Агро» віднесено до витрат страхові платежі, сплачені ПАТ «Страхова Компанія «Дніпромед».

Так, підприємством були укладено договір страхування з ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» від 01/10/2014 /АА-Ф-1. Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, повязані із збитками при здійсненні страхувальником своєї господарської діяльності, які виникли внаслідок невиконання (неналежного виконання) контрагентом страхувальника (покупцем) своїх зобовязань за контрактом № МТР260914-2SВ (а. с. 50-53 том.1).

Та, укладено договір страхування з ПАТ «Страхова компанія «Дніпроінмед» від 01/10/2014 /АА-Ф-2 Предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, повязані із збитками при здійсненні страхувальником своєї господарської діяльності, які виникли внаслідок невиконання (неналежного виконання) контрагентом страхувальника (покупцем) своїх зобовязань за контрактом № МТР260914SВ (а.с. 45-48 том.1 ).

Крім того, судом встановлено, що ТОВ «Аваль-Агро» було укладено з ПАТ «Іскра» договір контрактації сільськогосподарської продукції № б/н від 9 квітня 2014 року. Предметом договору є сільськогосподарська продукція, а саме весь соняшник в кількості орієнтовно 3200 тон. Контрактант надає передоплату в розмірі 3468000 грн. на рахунок виробника в строк, погоджений сторонами згідно з графіком. Загальна вартість товару становить орієнтовно 9600000 гривень;

На виконання умов договору ТОВ «Аваль-Агро» перерахувало кошти ПАТ «Іскра» 14 квітня 2014 року в сумі 500000 грн., 18 квітня 2014 року в сумі 33600 грн., 30 травня 2014 року в сумі 88000 гривень.

Також, судом встановлено, що ТОВ «Аваль-Агро» було укладено з СФГ «Едем» договір контрактації сільськогосподарської продукції від 9 квітня 2014 року №2.

Предметом договору є сільськогосподарська продукція, а саме соняшник в кількості орієнтовно 140 тон. Контрактант може надавати виробнику передоплату в розмірі, узгодженому сторонами, що оформляється додатком до цього договору. Загальна вартість товару становить орієнтовно 448000 гривень.

Суд зазначає, що відповідач в акті перевірки вважає, що ТОВ «Аваль-Агро» фактично не підтверджено ризик, який було застраховано по господарським операціям із ПАТ «Іскра» та СФГ «Едем».

Проте, суд не погоджується із такими доводами податкового органу, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що відповідачем не вказано на недоліки оформлення первинних документів позивача.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У відповідності до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до ст.134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідно до ст. 140.1.6. ст. 140 Податкового кодексу України при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення будь-які витрати із страхування ризиків загибелі врожаю, транспортування продукції платника податку; цивільної відповідальності, пов'язаної з експлуатацією транспортних засобів, що перебувають у складі основних засобів платника податку; будь-які витрати із страхування ризиків, пов'язаних із виробництвом національних фільмів (у розмірі не більше 10 відсотків вартості виробництва національного фільму); екологічної та ядерної шкоди, що може бути завдана платником податку іншим особам; майна платника податку; об'єкта фінансового лізингу, а також оперативного лізингу, концесії державного чи комунального майна за умови, якщо це передбачено договором; фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору, за винятком страхування життя, здоров'я або інших ризиків, пов'язаних з діяльністю фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з платником податку, обов'язковість якого не передбачена законодавством, або будь-яких витрат із страхування сторонніх фізичних чи юридичних осіб.

Суд зазначає, що страхування ризиків та майна позивача було здійснено в рамках його господарської діяльності.

За змістом ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності).

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (частина перша статті 6 Закону № 85/96-ВР).

Пунктом 18 частини четвертої статті 6 Закону № 85/96-ВР встановлено, що видом добровільного страхування може бути страхування фінансових ризиків.

Крім того, суд наголошує, що до повноважень податкового органу належить лише контроль за дотриманням суб'єктом господарювання податкового законодавства, тоді як оцінка ефективності діяльності платника перебуває поза межами компетенції органів податкової служби. Обґрунтованість витрат платника, які зменшують у цілях оподаткування отримані ним доходи, не може оцінюватися з точки зору їх доцільності та раціональності для досягнення економічного результату.

Доказів страхування позивачем фіктивних операцій податковим органом не подано; факту неспіврозмірності страхових виплат з вартістю застрахованого товариством ризиківа відповідачем не доведено, тоді як оцінка ймовірності втрати або пошкодження такого майна також не є компетенцією податкового органу.

Отже, суд вважає, що висновки відповідача про те, що ТОВ «Аваль-Агро» фактично не підтверджено ризик, який було застраховано по господарським операціям із ПАТ «Іскра» та СФГ «Едем» є безпідставним, а тому оскаржуване податкове повідомлення рішення в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 264038грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 66009,5 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги щодо скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 415541 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 103885,25 грн., суд виходить з наступного.

26.09.2014 ТОВ «Аваль Агро» було укладено із Мілен ОСОБА_3 контракт №МТР260914-2SB та контракт №МТР260914 SB (а. с. 33-48 том.2).

Предметом зазначених контрактів є зобовязання продавця (Мілен ОСОБА_3) прийняти та оплатити соєві боби, українського походження врожаю 2014 року згідно ДСТУ 4964:2008 .

На виконання умов зазначеного контракту ТОВ «Аваль Агро» було поставлено Мілен ОСОБА_3 соєві боби, що підтверджується ВМД та не спростовується представниками відповідача ні в акті перевірки а ні в судовому засіданні (а.с. 51-59).

В обґрунтування доводів податковий орган посилається на те, що зазначена господарська операція є збитковою, а тому суперечить меті господарської діяльності підприємства. Відповідач зробив висновок, що позивач не отримав прибутку від здійсненні господарських операцій з придбання сої та її продажу, а отримав лише збитки через те, що його витрати перевищують дохід, отриманий від продажу. Відповідач дійшов зазначеного висновку порахувавши дохід, визначивши його в сумі 11 009 622,7 грн.(відповідно до вантажно митних декларацій), а витрати, за його розрахунками складають 13 318 181,65 грн. (а.с. 99 том. 1).

Проте, суд вважає помилковими зазначені доводи податкового органу, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що податковим органом не було взято до уваги доводи позивача, про те, що ним 04.06.2014 було укладено контракт № ЗАО/12039- ДГВ від 04.06.2014 з ЗАТ «Содружество-Соя» (Російська Федерація) та Додаткова угода № 01 від 04.06.2014 до цього контракту щодо обсягу партії товару (2300 тон) та ціни (480 доларів за тону).

Відповідно до умов зазначеного контракту ТОВ «Аваль-Агро» зобовязаний поставити ЗАТ «Содружество-Соя» соєві боби.

Листом від 01.08.2014 на адресу ТОВ «Аваль-Агро» звернулося ЗАТ «Содружество-Соя» з повідомленням щодо обставин що унеможливлюють виконання Контракту (форс-мажор) - Рішення Федеральної служби по ветеринарному та фіто санітарному надзору Російської Федерації «Про запровадження тимчасових обмежень на ввезення деяких видів рослинної продукції Українського походження», у т.ч. заборону на ввезення до Російської Федерації бобів соєвих. Додатково був наданий лист Торгово- промислової палати Калінінградської області щодо введених Россільгоспнадзором обмежень на ввезення деяких видів рослинної продукції Українського походження», у т.ч. заборону на ввезення до Російської Федерації бобів соєвих з копією інтернет - сторінки Федеральної служби по ветеринарному та фіто - санітарному надзору Російської Федерації щодо введення обмежень. Вищезазначені документи були надіслані кур'єрською службою доставки 05.08.2014, про що свідчить упаковочний лист-специфікація (а. с. 26-32 том.2).

Проте, на момент отримання зазначеної інформації позивач вже уклав договори ТОВ «Лани Драбівщини» від 02.06.2014 №2-ЛД, СТОВ «Піщальники» від 02.06.2014 №1, ПСП «Глорія» від 02.06.2014 №1 про поставку позивачеві сої українського походження урожаю 2014 року (а. с. 61,71,75,83 том.2).

Відповідно до змісту зазначених угод у ТОВ «Аваль-Агро» виник обовязок прийняти та сплатити вартість сої.

Отже, виходячи з аналізу наведених угод, суд приходить висновку, що у позивача у звязку з відмовою ЗАТ «Содружество-Соя» придбавати сою українського походження урожаю 2014 року виникла необхідність знаходження нового покупця.

26.09.2014 ТОВ «Аваль Агро» було укладено із Мілен ОСОБА_3 контракт №МТР260914-2SB та контракт №МТР260914 SB (а. с. 33-48 том.2).

Предметом зазначених контрактів є зобовязання продавця (Мілен ОСОБА_3) прийняти та оплатити соєві боби, українського походження врожаю 2014 року згідно ДСТУ 4964:2008 .

Суд зазначає, що відповідно до умов договору, ціна товару складає -365 Дол.Сша за 1. метричну тону (а.с. 34).

Проте, відповідачем не було враховано, що фактично позивач сплатив за отриманий товар кошти у гривні, а дохід від її продажу отримав у доларах США, частину з яких позивач відразу реалізував через обов'язковість продажу на міжбанківському валютному ринку надходжень в іноземній валюті, а частину розмістив на депозиті в банківській установі та продав за комерційним курсом продажу валюту.

При цьому, позивач укладав контракти продаж сої, виходячи з того курсу долару США до гривні, який був станом на дату укладення контрактів, а реалізовував долари США на міжбанківському валютному ринку, які надійшли за такими контрактами, за курсом, який був на дату реалізації сої.

Суд також наголошує, що курс долару США до гривні, який був станом на дату укладення контрактів, курс, за яким відбувався продаж на міжбанківському валютному ринку, та комерційний курс продажу валюти, яка залишилась після обовязкового продажу, суттєво відрізняються один від одного. Станом на час розгляду справи на депозитному рахунку позивача розміщено 60 000 доларів США, які він отримав від продажу валюти. Зазначені обставини підтверджуються, як і даними акту перевірки (сторінки 9, 10, 11, 12), так і даними банківських виписок, таблицею, що описує реалізацію товару по контрактах та пояснює надходження та витрачення коштів по контрактах, які позивач надав суду .

Наведеними доказами підтверджується факт, що дохід позивача від продажу сої складає 13 717 825,71 грн. виходячи з діючого курсу 25 гривень за 1 долар США, які перебувають на депозитному рахунку .

Відповідно до п. 138.4 статті 138 Податкового кодексу України встановлено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загально виробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг. При цьому закон пов'язує виникнення права на валові витрати з фактом отримання доходу, а не його розміру. В законі не визначається щодо обов'язкового перевищення доходу витратами.

Так, діяльність підприємства повинна бути направлена на отримання прибутку. Але для надання оцінки господарської діяльності не достатньо лише встановити факт фактичної збитковості конкретної поставки. Необхідно встановлювати суть та мету господарської операції, її пов'язаність з діяльністю підприємства, та економічні умови цієї діяльності, що не було зроблено при перевірці.

Відповідно до підпункту 14.1.27 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формі, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку.

З наведеного випливає, що будь-які витрати мають бути здійснюваними саме для і в межах провадження господарської діяльності, а не з іншими цілями.

Таким чином, придбання активів (тобто товарів, послуг) передбачає наявність мети їх використання в господарській діяльності платника податків. Така мета є необхідною умовою для формування витрат платником податків.

Крім того, всі витрати мають бути здійсненими в межах господарської діяльності платника податків.

Відповідно, витрати на придбання активів, здійснені без мети їх використання у господарській діяльності або придбання таких активів поза межами господарської діяльності платника податків не дають право на відповідні врахування цих витрат у податковому обліку.

З матеріалів справи судом встановлено, що придбання товарів, робіт, послуг відбулося в межах господарської діяльності позивача, визначеної статутними документами.

В свою чергу, господарська діяльність згідно з підпунктом 14.1.36 ПКУ - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. І лише за таких умов платник податків має право на врахування у податковому обліку наслідків відповідних господарських операцій.

Таким чином, лише господарські операції, здійснені за наявності розумних економічних причин (ділової мети) є такими, що вчинені в межах господарської діяльності.

Розглядувана позиція випливає зі змісту підпункту 14.1.231 ПКУ, відповідно до якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, зміст поняття розумної економічної причини (ділової мети) передбачає обов'язкову спрямованість будь-якої операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.

Поняття економічного ефекту не розкрито в Податковому кодексі України. Однак із загального розуміння характеру економічної діяльності можна дійти висновку, що економічний ефект - це приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.

При цьому, не обов'язково аби економічний ефект спостерігався негайно після вчинення операції. Не виключено, що такий ефект настане в майбутньому або в результаті об'єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі. Зокрема, операція може виявитися збитковою, і це є один із варіантів перебігу подій при здійсненні господарської діяльності.

Так, як слідує зі змісту постанови Верховного Суду України від 28 лютого 2011 року у справі за позовом дочірнього підприємства "Пілснер Україна" до Сквирської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області про скасування податкового повідомлення-рішення, за заявою підприємства про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 2 грудня 2010 року, Верховний суд України погодився із висновками судів у цій справі, згідно яких збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності, як негосподарської. Неотримання підприємством доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю підприємства, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Враховуючи викладене, а також те, що матеріалами справи підтверджено наявність у позивача при здійсненні господарської діяльності розумної економічної мети, спрямованості на досягнення економічного ефекту, суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідача про те, що зазначена господарська операція є збитковою, а тому суперечить меті господарської діяльності підприємства.

Отже, оскаржуване податкове повідомлення рішення в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 415541 грн. та застосування штрафних санкцій у розмірі 103885,25 грн. підлягає скасуванню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № НОМЕР_1 від 04 червня 2015 року в частині визначення грошового зобовязання по господарським операціям позивача із ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 , суд виходить з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ "Аваль-Агро" уклало із ФОП ОСОБА_4 договір про надання агентських послуг № 04/09/14 від 04.09.2014 (а.с. 54 том.1)

На підтвердження виконання угоди позивачем надано до суду, акт прийому передачі агентських послуг № 1 від 12.12.2014, рахунок № 24 від 12.12.2014, акт № 2 від 17.12.2014, рахунок № 25 від 17.12.2014, виписки з банку про оплату (а.с. 55-67).

Суд погоджується із висновками відповідача щодо відсутності підтвердження використання позивачем у господарській діяльності зазначених послуг, виходячи з наступного.

Згідно змісту наданих позивачем актів здачі-приймання робіт (надання послуг) позивачу протягом перевіряємого періоду надавалися агентські послуги (а. с. 56-58).

Проте, суд зазначає, що зазначені акти не містять інформації відносно того, яку саме допомогу надано ТОВ "Аваль-Агро" при підготовці та оформленні документів, а саме: не надані докази, що ФОП ОСОБА_4 приймав участь у підготовці договорів (угод), які укладалися ТОВ "Аваль-Агро" з МІЛЕН ОСОБА_3, яка саме надана допомога в організації контролю за виконанням МІЛЕН ОСОБА_3 зазначеної угоди.

Суд зазначає, що акти виконаних робіт за весь час дії договору є ідентичними за видами та не містять відсутніх у договорі: порядку визначення вартості робіт; ціни на види послуг або інформації про вартість конкретного виду наданої послуги, виконаної роботи.

Крім того, суд зазначає, що в договорах - купівлі продажу не вказано що договір укладено за участю агента.

Згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та сову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та облікові зведені документи повинні мати такі обовязкові реквізити: зміст та обсяг господарської операції.

Згідно п.1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій. При цьому згідно п. 2 ст.3 зазначеного Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, податкові накладні, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного виконання господарської операції та повязаності з господарською діяльністю платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції та повязані з господарською діяльністю.

Відповідно до статті 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно з ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, правильність формування платником податків витрат вимагає наявності звязку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.4 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь - яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибутті активів або зменшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу.

Господарська діяльність будь яка діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням), та/або з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу (підпункт 14.1.36 пункт 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2- 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового Кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138 Податкового Кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо повязаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, і згідно з підпунктом 138.10.2. пунктом 138.10 статті 138 Податкового кодексу України І адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на : проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати;

б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу;

в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання. водовідведення, охорона);

г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності;

г) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати);

д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

е) витрати на врегулювання спорів у судах;

є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків;

ж) інші витрати загальногосподарського призначення;

Згідно з підпунктом 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані зі реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції:

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, повязаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-і експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового Кодексу України визначено,

що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи з вищенаведеного, позивачем не надано під час перевірки та до суду підтверджуючих документів, щодо використання наданих ФОП ОСОБА_4 агентських послуг у господарській діяльності підприємства, а тому в задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення рішення від № НОМЕР_1 від 04 червня 2015 року в частині визначення грошового зобовязання по податку на прибуток в сумі 162288 грн. та штрафних санкцій у розмірі 40572 грн. необхідно відмовити.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ "Аваль-Агро" уклало із ФОП ОСОБА_5 договори про надання юридичних послуг № 04/09/14 від 02.06.2014 та №12С-14 від 26.09.2014 (а.с. 68,70 том.1)

На підтвердження виконання угоди позивачем надано до суду, акти прийому передачі агентських послуг від 10.06.2014 та 12.12.2014 (а.с.69,71).

Суд погоджується із висновками відповідача щодо відсутності підтвердження використання у господарській діяльності зазначених послуг, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту угод ФОП ОСОБА_5 надавав послуги розробки та юридичного супроводу договорів, підготовка договорів купівлі - продажу, надавав юридичні консультації з питань укладання договорів купівлі - продажу, договорів транспортування.

Проте, суд зазначає, що надані акти виконаних робіт не містять повної та достовірної інформації щодо виконання юридичних послуг та правової допомоги, а саме: відсутня інформація про конкретні питання, по яким надані консультації; відсутня інформація по якій конкретно внутрішній документації проведена підготовка; відсутня кількість відпрацьованих годин; не вказані дати надання послуг; акти складались не по факту наданих послуг, а один раз; в договорах та актах виконаних послуг не обумовлено, з яких розрахунків взята вартість послуг.

Також, акти надання послуг не містять інформації стосовно змісту та обсягу господарських операцій і тому не можуть бути належними документами, які формують витрати.

Крім того, на вимогу суду, представником позивача не надано жодних документів, в яких особою яка їх складала є ФОП ОСОБА_5

Отже, відсутність відповідних документів, які підтверджують факт надання послуг ФОП ОСОБА_5, спростовує звязок між понесеними витратами та господарською діяльністю товариства.

Згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та сову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинні та облікові зведені документи повинні мати такі обовязкові реквізити: зміст та обсяг господарської операції.

Згідно п.1 ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарських операцій. При цьому згідно п. 2 ст.3 зазначеного Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, податкові накладні, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного виконання господарської операції та повязаності з господарською діяльністю платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції та повязані з господарською діяльністю.

Відповідно до статті 3 Господарського Кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно з ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, правильність формування платником податків податкового кредиту вимагає наявності звязку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг.

Відповідно до підпункту 14.1.27 пункту 14.4 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь - яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибутті активів або зменшення зобовязань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу.

Господарська діяльність - яка діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням), та/або з реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу (підпункт 14.1.36 пункт 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

- витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2- 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

- інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

- крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Пунктом 138.2 статті 138 Податкового Кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення обєкта оподаткування, визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Пунктом 138.6 статті 138 Податкового Кодексу України визначено, що собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Відповідно до пункту 138.8 статті 138 Податкового Кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо повязаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, і Згідно з підпунктом 138.10.2. пунктом 138.10 статті 138 Податкового кодексу України І адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

а) загальні корпоративні витрати, в тому числі організаційні витрати, витрати на : проведення річних та інших зборів органів управління, представницькі витрати;

б) витрати на службові відрядження й утримання апарату управління підприємством (у тому числі витрати на оплату праці адміністративного апарату) та іншого загальногосподарського персоналу;

в) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів загальногосподарського використання (оперативна оренда (у тому числі оренда легкових автомобілів), придбання пально-мастильних матеріалів, стоянка, паркування легкових автомобілів, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання. водовідведення, охорона);

г) винагороди за консультаційні, інформаційні, аудиторські та інші послуги, що отримує платник податку для забезпечення господарської діяльності;

г) витрати на оплату послуг зв'язку (пошта, телеграф, телефон, телекс, телефакс, стільниковий зв'язок та інші подібні витрати);

д) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

е) витрати на врегулювання спорів у судах;

є) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків;

ж) інші витрати загальногосподарського призначення;

Згідно з підпунктом 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України до складу інших витрат включаються витрати на збут, які включають витрати, пов'язані зі реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг:

а) витрати на пакувальні матеріали для затарювання товарів на складах готової продукції:

б) витрати на ремонт тари;

в) оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;

г) витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів;

ґ) витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;

д) витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, повязаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);

е) витрати на транспортування, перевалку і страхування товарів, транспортно-і експедиційні та інші послуги, пов'язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;

є) витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування;

ж) витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів підприємства;

з) інші витрати, пов'язані зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового Кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Виходячи з вищенаведеного, позивачем не надано під час перевірки та до суду підтверджуючих документів, щодо використання наданих ФОП ОСОБА_4 агентських послуг у господарській діяльності підприємства, а тому в задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення рішення від № НОМЕР_1 від 04 червня 2015 року в частині визначення грошового зобовязання по податку на прибуток в сумі 33898 грн. та штрафних санкцій у розмірі 8474,5 грн. необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Аваль-Агро" до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області № НОМЕР_1 від 04 червня 2015 року в частині визначення грошового зобовязання по податку на прибуток в сумі 849473,75 грн. за основним платежем в розмірі 679579, 00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 169894,75 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складений та підписаний 18.07.2016.

Суддя (підпис) О.А. Прилипчук

З оригіналом згідно

Суддя О.А. Прилипчук