Справа № 826/11167/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

05.07.2016 № К/800/9404/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., секретар судового засідання - Іванов Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПриватного підприємства Брокерська контора «Біком»
на постановуОкружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2015
та постановуКиївського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016
у справі №826/11167/15
за позовомПриватного підприємства Брокерська контора «Біком»
доДержавної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Брокерська контора «Біком» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 14.01.2013 №0000515.6-26, №0000615.6-24 та від 14.01.2015 №, №, №, №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2015, позовні вимоги Приватного підприємства Брокерська контора «Біком» задоволено частково, скасовано податкове повідомлення-рішення від 14.01.2015 № в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за травень-червень 2012 року на суму 5820,00 грн. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.02.2016 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Брокерської контори «Біком» задоволено частково, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 27.10.2015 скасовано та направлено справу на новий розгляд до Київського апеляційного адміністративного суду.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2015 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 14.01.2015 та прийнято нове рішення, яким визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Києва ГУ ДФС у м. Києві № від 14.01.2015. В решті постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2015 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати в цій частині та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що постанови були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В письмовому запереченні на касаційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови в задоволенні позову залишити без змін.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведена документальна позапланова виїзна перевірка достовірності нарахування позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового кредиту податку на додану вартість за січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, вересень 2012 року, за результатами якої складено акт перевірки від 25.12.2012 №224/15-670/19123231, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за травень 2012 року на суму 2910 грн., за червень 2012 року на суму 2910 грн.; п.200.14 ст. 200 Податкового Кодексу України, що призвело до заниження суми бюджетного відшкодування в розмірі 1926732 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 14.01.2013 №0000515.6-26, яким збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1926732 грн. та №0000615.6-24, яким зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 5820 грн.

Крім того, відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності нарахування позивачем бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за вересень 2014 року, за результатами якої було складено акт від 22.12.2014 №353/26-59-15-02-27, в якому зроблено висновок про порушення позивачем вимог п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, ст. 200 Розділу V Податкового кодексу України, у зв'язку з чим завищено податковий кредит на суму 62753,50 грн.; п. 200.14, ст. 200 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим завищено бюджетне відшкодування на рахунок платника у банку за вересень 2014 року в розмірі 1804682 грн.; п.200.14 ст. 200 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим встановлено заниження суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на загальну суму 2951252 грн.; п. 200.4, ст. 200 Податкового кодексу України та п.п.7.5.3 п. 7.5 розділу 7 Регламенту опрацювання податкових декларацій з податку на додану вартість за якими нараховано від'ємне значення та/або задекларовано бюджетне відшкодування ПДВ, затверджено наказом ДПС України від 19.06.2012 №522, у зв'язку з чим відмовлено в бюджетному відшкодування на рахунок платника у банку за вересень 2014 року в розмірі 2951252 грн.

На підставі висновків вказаного акту перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення від 14.01.2015 №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 62753,50 грн.; №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі на 1804682,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 451170,50 грн.; №, яким збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 2951252,00 грн.; №, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2951252,00 грн.

Задовольняючи позов в частині зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість за травень-червень 2012 року на суму 5820,00 грн. податковим повідомленням-рішенням від 14.01.2015 №, суд першої інстанції виходив з того, що розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за травень-червень 2012 року на суму 5820,00 грн. також було зменшено податковим повідомленням-рішенням від 14.01.2013 №0000615.6-24, а тому позивача було двічі притягнено до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, у зв'язку з чим податкове повідомлення-рішення від 14.01.2015 № підлягає скасуванню в сумі 5820,00 грн.

Відмову у скасуванні іншої частини податкового повідомлення-рішення від 14.01.2015 № мотивував тим, що позивачем не доведено факту реальності проведених господарських операцій з контрагентами з ПП «Алекс Плюс», ТОВ «ПластПрінт», ПП МПП «Каштан» та ТОВ «Гатюра».

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення № від 14.01.2015 в повному обсязі, дійшов висновку, що відповідачем, окрім подвійного притягнення позивача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, також не доведено наявність порушень податкового законодавства позивачем про проведенні господарських операцій з ПП «Алекс Плюс», ТОВ «ПластПрінт», ПП МПП «Каштан» та ТОВ «Гатюра», оскільки реальність господарських операцій підтверджується первинними документами. В іншій частині відмови у задоволенні позовних вимог апеляційний суд погодився з правовою позицією суду першої інстанції.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Мотивом для прийняття податкового повідомлення-рішення від 14.01.2013 №0000515.6-26, яким збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 1926732 грн., слугувала не встановлена податковим органом безтоварність проведених позивачем господарських операцій, а саме виявлена податковим органом невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту у період січень-вересень 2012 року, заявленій у податковій декларації, що є порушенням позивачем п.200.14 статті 200 Податкового кодексу України, наслідком якого є зараховування цієї суми в рахунок податкового кредиту наступного звітного періоду в силу вимог пп. «а» п.200.14 ст.200 ПК України.

Відповідно, враховуючи вимоги п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України та заниження позивачем суми бюджетного відшкодування ПДВ в деклараціях за: січень 2012 в розмірі 1464841 грн., травень 2013 року в розмірі 224714 грн., червень 2013 року в розмірі 520232 грн., липень 2013 року в розмірі 620821 грн., серпень 2013 року в розмірі 83660 грн., вересень 2013 року в розмірі 36984 грн. були прийняті податкові повідомлення-рішення від 14.01.2015 №, яким збільшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2951252,00 грн. та №, яким відмовлено у наданні бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 2951252,00 грн.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачем занижено розмір бюджетного відшкодування за: січень 2012року на загальну суму 1464841,00 грн., лютий 2012року на загальну суму 303514,00 грн., березень 2012року на загальну суму 336651,00грн., квітень 2012року на загальну суму 295979,00 грн., травень 2012року на загальну суму 266683,00 грн., червень 2012року на загальну суму 386989,00 грн., липень 2012року на загальну суму 128072,00грн., жовтень 2012року на загальну суму 208844,00грн., лютий 2012року на загальну суму 303514,00грн., травень 2013року на загальну суму 224714,00грн., червень 2013року на загальну суму 520232,00грн., липень 2013року на загальну суму 620821,00грн., серпень 2013року на загальну суму 83660,00грн., вересень 2013року на загальну суму 36984,00грн.

Зокрема, позивачем не заперечується встановлений податковим органом розмір заниження від'ємного значення об'єкту оподаткування податком на додану вартість.

Згідно приписів пп. «а» п.200.14 ст.200 Податкового кодексу України, якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган, у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

З огляду на вимоги вищенаведеної норми права, судова колегія касаційної інстанції вважає цілком обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій про те, що податковий орган зобов'язаний, у разі встановлення заниження суб'єктом господарювання розміру бюджетного відшкодування, збільшити такий шляхом винесення податкового повідомлення-рішення.

Відтак, наслідком дій податкового органу, у разі встановлення заниження суб'єктом господарювання розміру бюджетного відшкодування, є не лише обов'язок податкового органу збільшити таку суму, а й відповідно зменшити її та відмовити в її відшкодуванні, що в свою чергу, не позбавляє права на отримання бюджетного відшкодування в подальшому, за рахунок сум встановлених податковим органом, шляхом погашення зобов'язань в наступних податкових періодів, при цьому виключаючи можливість на отримання таких коштів на рахунок платника податків.

Судова колегія касаційної інстанції також погоджується з висновками судів про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14.01.2015 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ у розмірі 1804682,00 грн., штрафні (фінансові) санкції 451170,50 грн., позивач всупереч вимог ПК України, не маючи права на включення до відшкодування названої суми, оскільки в силу положень пп. «а» п.200.14 ст.200 ПК України її може бути використано лише в погашення поточного платежу, задекларував до бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку суму від'ємного значення в розмірі 1804682,00 грн. за періоди виникнення січень-червень, вересень 2012 року, які фактично вже були предметом перевірки (акт №224/15-670/19123231 від 25.12.2012).

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 14.01.2013 №0000615.6-24, яким зменшено розмір від'ємного значення з податку на додану вартість у розмірі 5820 грн., стали висновки податкового органу про неправомірне завищення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за травень, червень 2012 року у зв'язку з проведенням безтоварних господарських операцій з ТОВ «Видавництво «Деметра» за договором №2205-1.

За вимогами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Проведення господарських операцій суб'єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

За відсутності факту придбання товарів, робіт чи послуг або в разі якщо придбані товари, роботи чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів.

Отже, суди першої та апеляційної інстанції, надаючи оцінку обставинам справи по цьому епізоду та досліджуючи правильність врахування позивачем у податковому обліку витрат на оплату придбаних у контрагента робіт по розробці та виготовленню планів евакуації, правомірно здійснили ретельне дослідження первинних документів, складених на реалізацію спірного договору, цілком об'єктивно звернули увагу на недостатність доказів підтверджуючих їх фактичне придбання у спірного контрагента, як наслідок дійшли обґрунтованого висновку про неправомірність формування позивачем податкового кредиту.

Враховуючи вищенаведене та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення від 14.01.2013 №0000515.6-26, від 14.01.2015 №, від №, від 14.01.2015 № та від 14.01.2013 №0000615.6-24 є такими, що ґрунтуються на нормах закону, а тому вони не підлягають скасуванню.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного підприємства Брокерська контора «Біком» залишити задоволення.

2. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.09.2015 в частині, залишеній без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016, та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16.03.2016 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош