Справа № 820/1678/16
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

18 липня 2016 р. №820/1678/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Вождаєвої М.О.,

за участі:

1-го представника позивача - ОСОБА_1,

2-го представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИТАН" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТИТАН", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просить суд:

- скасувати податкове повідомлення-рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області форма "Р" від 24.11.2015р. № щодо донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 364140,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що уся первинна документація, що відображає показники, які містяться в податковій звітності була надана контролюючому органу в повному обсязі. Станом на дату проведення перевірки грошові зобов'язання позивача з оплати замовлених звітів були виконання в повному обсязі. Таким чином позивач вважає свої права порушеними, а дії контролюючого органу неправомірними. На підставі викладеного просив суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, вказав на обґрунтованість та законність дій відповідача, а тому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У письмових запереченнях на адміністративний позов зазначив, що контролюючим органом була проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ "ТИТАН" з питань правильності обчислення та нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "Техно-промкомплекс", ТОВ "ХЦПДББ "Юрполіс" та Концерн" Високі Технології Права" за листопад 2014 року, за результатами якої складено акт №451/20-23-22-01/30588785 від 29.10.2015 року. Відповідно до податкової інформації щодо спектру фінансово-господарської діяльності Концерну "Високі Технології Права" встановлено, що видані та оримані податкові накладні містять суми ПДВ менше 10000,00 грн.існує можливість уникнення обов'язку реєстрації податкових накладних в ЄРПН, шляхом їх дроблення з метою приховування номенклатури придбаного та реалізованого товару. В результаті перевірки ТОВ "ТИТАН" контролюючим органом зроблено висновок про відсутність факту реального здійснення господарських відносин з зазначеними в акті перевірки контрагентами.

На підставі викладеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що основний вид діяльності підприємства - роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах; чисельність працюючих 709 осіб, середня заробітна плата - 2000,00 грн., балансова вартість основних фондів - 33882,40 грн.

На підставі направлення від 19.10.2015 року №346, наказу №269 від 19.10.2015 року, відповідно до п.п.78.1.1, п. 78.1 п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України контролюючим органом в період з 20.10.2015 року по 22.10.2015 року була проведена перевірка позивача.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом був складений акт №451/20-23-22-01/30588785 від 29.10.2015 року "Про результати документальної виїзної позапланової перевірки ТОВ "ТИТАН" (код 30588785) з питань правильності обчислення та нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ "ТЕХНОПРОМКОМПЛЕКС" (), ТОВ "ХЦПДББ "Юрполіс" () та КОНЦЕРН "ВТП" () за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року" (т.1 а.с. 9-34).

Відповідно до висновків, викладених в акті перевірки №451/20-23-22-01/30588785 від 29.10.2015 року документальної перевіркою встановлено наступне:

- ТОВ "ТИТАН" за період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 р., здійснювало операції з фінансово-грошовими потоками відповідно до правочинів (відображених в виписках банківських рахунків та наданих до перевірки документів), які свідчать про відсутність їх економічного змісту та сумнівність господарських операцій у перевіряємому періоді;

- порушення п. 198.1 п. 198.3, п.198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого платником завищено суму податкового кредиту з податку на додану вартість та як наслідок занижено податок на додану вартість до сплати в бюджет у загальній сумі 242760 грн., у тому числі у листопаді 2014 рок у - 242760,00 грн. (т.1 а.с.34).

На підставі висновків викладених в акті перевірки №451/20-23-22-01/30588785 від 29.10.2015 року, контролюючим органом було складено податкове повідомлення-рішення № від 24.11.2015 року, яким позивачу була нарахована сума грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 364140,00 грн., з них за основним платежем у розмірі 242760,00 грн., а за штрафними (фінансовими) санкціями - 121380,00 грн. (т.1 а.с.8).

Позивач в досудовому порядку оскаржував зазначене рішення контролюючого органу (т.1 а.с.35-53).

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового Кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Водночас згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

В пункті 198.6 статті 198 Податкового кодексу України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується удвох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів (послуг) (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Із системного аналізу вказаних правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що між ТОВ "ТИТАН" та ТОВ "Техно-промкомплекс" укладено договір поставки №01/11-01 від 01.11.2014 року, відповідно до умов якого ТОВ "Техно-промкомплекс" (продавець) зобов'язується передати у власність покупця (ТОВ "ТИТАН" ) товарно-матеріальні цінності: косметику по догляду за обличчям і тілом, дитяче харчування, засоби гігієни, діабетичне харчування, харчові добавки, БАД, спортивне харчування, вироби медичного призначення, а покупець зобов'язується прийняти та своєчасно опталтити ці ТМЦ на умовах зазначеного договору (т.1 а.с. 76а-78).

На підтвердження виконання умов договору позивачем надано до суду заявки постачальника, видаткові накладні, податкові накладні (т.1 а.с.79-108).

Зазначений товар було реалізовано через мережу аптек, що розташовані у м. Харкові та Харківській області, яка міститься в матеріалах справи.

На підтвердження зміни майнового стану позивачем було надано до суду відповідні платіжні доручення (т.1 а.с. 109-114).

Якість товару підтверджується відповідними сертифікатами відповідності, висновками державної санітарно - епідеміологічної експертизи та паспортами якості (т.1 а.с.115- 149).

На підтвердження транспортування товару до суду були надані належним чином завірені копії товарно-транспортних накладних (а.с.т.2 а.с. 46-79).

Суд зазначає, що товар було доставлено власними транспортними засобами, ТТН, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, якими його було розвезено, посвідчення водія, який розвозив товар, наказ про прийняття на роботу було надано до суду та зазначені документи містяться в матеріалах справи.

Подальша реалізація товару підтверджується чеками, які місяться в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про реальність господарської операції. Та правомірність внесення сум позивачем до податкової звітності.

Суд зазначає, що висновки контролюючого органу зроблені на підставі акту податкової перевірки платника податків за відсутності винесеного за результатами такої перевірки податкового повідомлення-рішення в порушення норми п.86.7 ст. 86 Податкового кодексу України.

Між позивачем та ТОВ "ХЦПДББ "Юрполіс" було укладено договір про надання юридичних послуг №30/09/14 від 30.09.2014 року від 30.09.2014 року , відповідно до якого у листопаді 2014 року позивач замовив та отримав від зазначеного контрагента ряд юридичних послуг, надання яких було пов'язано із поточними питаннями господарської діяльності позивача (т.1 а.с. 150-154).

Суд зауважує, що в актах приймання-передачі наданих послуг зазначено кількість годин, які використані для надання юридичних послуг, ціна та загальна вартість, що в свою чергу спростовує висновки контролюючого органу щодо неможливості перевірки фактичних витрат часу для надання послуг.

Також до суду позивачем на підтвердження реальності отриманих послуг надано податкові накладні (т.1 а.с.155-174).

Оплата отриманих послуг підтверджується платіжними дорученнями (т.1 а.с.179-180).

Суд приходить до висновку про реальність та правомірність отриманих послуг.

Стосовно взаємовідносин позивача із Концерном "Високі технології права", суд зазначає наступне. У листопаді 2014 року позивач замовив та придбав послуги з маркетингових досліджень на аптечному ринку України.

Відповідно до умов договору на проведення маркетингових досліджень №06/01-03 від 06.01.2014 року, контрагентом проведено маркетингові дослідження ринку продажів продукції, що стосується догляду за дитиною та гігієни вагітних жінок, що годують, ринку реалізації ефірних масел (т.1 а.с. 199-200).

Судом встановлено, що отримана у ході дослідження інформація була необхідна позивачу для вирішення питання щодо шляхів подальшого розвитку та мінімізації втрат від економічної кризи, будування подальшої ефективної маркетингової стратегії (т.2 а.с.104-204.

На підтвердження реальності отриманих послуг позивачем була надана додаткові угоди до договору №06/01-03, акти здачі приймання робіт, в яких викладені види маркетингових досліджень, податкові накладні (т.1 а.с.201-222).

Оплата послуг підтверджується платіжними дорученнями, що містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.223-226).

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність отриманих маркетингових послуг позивачем.

До того ж, суд зазначає, що всі податкові накладні були зареєстровані в реєстрі податкових накладних, що підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про дотримання позивачем вимог чинного законодавства при формуванні податкового кредиту на підставі отриманих від контрагентів податкових накладних, та про необґрунтованість висновків акту перевірки.

З огляду на те, що вчинені позивачем господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту - для підтвердження права на податковий кредит достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема, податкових накладних.

В ході проведеної перевірки відповідачем досліджувалися первинні документи позивача, однак не було зазначено жодних недоліків таких документів та не вказано конкретних первинних документів, на підставі яких відповідачем було зроблено висновок про відсутність факту реального вчинення господарських операцій за період, що перевірявся.

Відповідач в акті перевірки посилається на надходження податкової інформації стосовно контрагентів, на підставі якої контролюючим органом були зроблені висновки про неправомірність господарських операцій із зазначеними контрагентами позивача.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій за спірним правочином, про наявність взаємопов'язаності позивача та контрагентів позивача, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, про відсутність розумних економічних або інших причин (ділової мети) придбання послуг у контрагента, що зумовлює необґрунтованість висновку суб'єкта владних повноважень про невідповідність закону вчинених за ним господарських операцій.

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Приписами ч.2 ст.8 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини" 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.

Так, Європейський Суд з прав людини (далі по тексту - Суд) у своєму рішенні у справі "БУЛВЕС" АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає вимоги позивача правомірними та такими, що ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, належним чином обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИТАН" до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області форма "Р" від 24.11.2015р. № щодо донарахування грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 364140,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТИТАН" () судовий збір у розмірі 5462,11 грн. (п'ять тисяч чотириста шістдесят дві) грн. 11 коп..

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 19.07.2016 року.

Суддя Полях Н.А.