Справа № 802/523/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/523/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

19 липня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: Сидоришина М.М.

представника відповідача: Числовської І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області до Фермерського господарства "Еко-Гарант" про накладення арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року Хмільницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Хмільницька ОДПІ) звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до фермерського господарства "Еко-Гарант" (далі - ФГ "Еко-Гарант") про накалдення арешту на кошти ФГ "Еко-Гарант", що знаходяться в банківських установах.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Як встановлено та підтверджено судом першої інстанції, ФГ "Еко-Гарант" зареєстровано як юридична особа Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області 07.08.2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи , та є платником податку на додану вартість.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення вимог адміністративного позову у справі, позивач зазначив, що станом на 06.04.2016 року за відповідачем рахується податковий борг із податку на додану вартість у сумі 225586,44 грн.

На момент розгляду справи у суді першої інстанції сума податкового боргу частково сплачена відповідачем та становить 185851,65 грн., що видно із облікової картки платника податків.

Позивач зазначив, що податковим органом вживалися заходи для погашення наявного податкового боргу, а саме на адресу відповідача було надіслано податкову вимогу №770-23 від 29.07.2015 року на суму 32722,99 грн. Однак, зазначені заходи щодо стягнення з відповідача заборгованості були безрезультатними.

Крім того, позивач вказав, що з фінансового звіту ФГ "Еко-Гарант" видно, що у відповідача відсутні основні необоротні активи для погашення податкового боргу, а вартість оборотних активів є недостатньою для погашення суми податкового боргу, що в силу вимог Податкового кодексу України є підставою для звернення до суду із позовом про накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках ФГ "Еко-Гарант" у банківських установах.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт відсутності майна у ФГ "Еко-Гарант" контролюючим органом на момент звернення до суду та розгляду справи судом не встановлено та не підтверджено, а тому вимога про застосування арешту коштів боржника є передчасною.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 94.1. ст. 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

При цьому згідно вимог абзацу 2 підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України застосування адміністративного арешту коштів на рахунку платника податків (як одного із видів арешту майна) здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Наведені норми кореспондуються з приписом пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України, згідно з якою арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Зі змісту цієї норми випливає, що компетенція щодо накладення арешту майна належить органу державної податкової служби, але така компетенція не поширюється на арешт коштів платника податку, який накладається лише за рішенням суду на підставі звернення податкового органу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Таким чином, наведена законодавча норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) наявне у платника майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Крім того, звернення податкового органу до суду з вимогою про накладення арешту на кошти з підстав, передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, може здійснюватися без урахування норми пункту 7.3 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 568.

Тому, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що застосування арешту коштів платника податків здійснюється виключно шляхом звернення до адміністративного суду з відповідним позовом в день прийняття рішення про накладення адміністративного арешту на майно платника податків.

Водночас суд наголошує, що умовою застосування норми підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України є встановлення факту відсутності у платника податків майна, яке може бути використане для погашення податкового боргу. Відповідна обставина повинна бути підтверджена під час судового розгляду.

При цьому суд встановлює відсутність відповідного майна не взагалі, а саме на момент, коли у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу, ефективність реалізації якого забезпечується спеціальними заходами, зокрема адміністративним арештом майна, у тому числі коштів. В іншому разі вимога про застосування арешту коштів буде передчасною, оскільки не виключається, що на момент пред'явлення відповідної вимоги майно, за рахунок якого можна погасити податковий борг, буде наявним.

Вищевказане узгоджується із висновками Вищого адміністративного суду України, що викладені в інформаційному листі від 29.04.2013 року № 642/12/13-13.

Так, в підтвердження факту відсутності майна, за рахунок якого можна погасити податковий борг, позивач посилається на те, що податковим органом вживалися заходи для погашення наявного податкового боргу, а саме на адресу відповідача було надіслано податкову вимогу №770-23 від 29.07.2015 року на суму 32722,99 грн.

Крім того, на думку позивача, з фінансового звіту ФГ "Еко-Гарант" встановлено, що у відповідача відсутні основі необоротні активи для погашення податкового боргу, а суми оборотних активів недостатньо для погашення суми податкового боргу, що в силу вимог Податкового кодексу України є підставою для звернення до суду із позовом про накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках ФГ "Еко-Гарант" у банківських установах.

Проте, з цього приводу колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно з положенням п. п. 89.1.2. ст.89 ПК України право податкової застави виникає в разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Пунктом. 89.3. ст.89 ПК України визначено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Із фінансового звіту ФГ "Еко-Гарант" вбачається, що у відповідача наявні суми оборотних активів, що могли б бути джерелом для погашення суми податкового боргу. Так, зокрема такими активами є товарні запаси (в тому числі готова продукція) та дебіторська заборгованість.

Відповідно до п. 87.5 ст. 87 ПК України у разі якщо здійснення заходів щодо продажу майна платника податків не привело до повного погашення суми податкового боргу, орган стягнення може визначити додатковим джерелом погашення податкового боргу дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи.

Таким чином, відповідно до фінансового звіту ФГ "Еко-Гарант" володіє оборотними активами, які відповідно до п. 87.5 ст. 87 ПК України можуть бути джерелом для погашення суми податкового боргу.

Вказана податкова звітність та інформація про майно боржника була актуальною на момент виникнення права на стягнення податкового боргу. Тому податковий орган у відповідності до норм ст. 87, 88, 89 ПК України, повинен був вжити заходів для виявлення, оцінки та опису майна платника податків у податкову заставу. І лише у випадку його недостатності чи відсутності звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти боржника, що знаходяться в банківських установах.

Натомість податковий орган володіючи інформацією про наявність майна у платника податків, яке може бути джерелом погашення податкового боргу, жодних дій з метою використання такого майна для погашення податкового боргу не вчинив, звернувшись одразу з позовом до суду про застосування крайнього заходу - арешту коштів платника податків.

Вжиття вказаних заходів з метою виявлення та опису майна є необхідним для перевірки інформації про майновий стан платника податків, оскільки як зазначалося вище, згідно п.п. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, лише відсутність майна чи його недостатність може бути підставою для накладення арешту на кошти боржника, що знаходять в банківських установах.

В матеріалах справи містить довідка про майно ФГ "Еко-Гарант" від 30.05.2016 року за вих. № 30/05/2016, із якої встановлено, що підприємство володіє оборотними активами, зокрема продукцією сільськогосподарського виробництва. Вказане додатково підтверджує факт наявності у ФГ "Еко-Гарант" майна, на яке може бути накладено арешт і за рахунок якого може бути погашено суму податкового боргу.

Також суд звертає увагу, що позивачем запити до компетентних органів для встановлення факту наявності чи відсутності іншого рухомого чи нерухомого майна ФГ "Еко-Гарант" не направлялись.

Посилання апелянта на те, що судом помилково застосовано норми ПК України, які врегульовують застосування адміністративного арешту є недоречним, з огляду на наступне.

Норми статті 94 Податкового кодексу України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від предмета такого арешту. Водночас Податковим кодексом України передбачені також інші, додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Арешт із підстав, передбачених підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, не може застосовуватися до майна платника податків, відмінного від коштів, оскільки диспозиція розглядуваної правової норми визначає предметом для накладення арешту виключно кошти та цінності, що знаходяться в банках, проте вказане не

За таких обставин повноваження податкових органів щодо звернення до суду з вимогами як про накладення арешту на кошти платника податків (підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України), варто розуміти як право на звернення з вимогою про накладення адміністративного арешту на кошти платника податків, що перебувають на його рахунках у банку.

Таким чином, факт відсутності майна у ФГ "Еко-Гарант" контролюючим органом на момент звернення до суду та розгляду справи судом не встановлено та не підтверджено, а тому вимога про застосування арешту коштів боржника є передчасною.

Враховуючи вказане, позовні вимоги Хмільницької державної податкової інспекції Головного управління ДФС Вінницькій області є безпідставними, а також необґрунтованими в частині накладення арешту на кошти ФГ "Еко-Гарант", що знаходяться в банківських установах.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Хмільницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 01 червня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 21 липня 2016 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Білоус О.В. Совгира Д. І.