Справа № 826/5553/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2016 року № 826/5553/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доАпарату Верховної Ради України
простягнення одноразової грошової допомоги у розмірі 7125,00 грн.,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Апарату Верховної Ради України про стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 7 125,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при звільненні відповідачем всупереч приписів ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" не виплачено одноразову грошову допомогу, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призвела до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. В обґрунтування своєї правової позиції щодо даного спору зазначав, що у зв'язку з відсутністю відповідних бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам, Апарат Верховної Ради України, який не є роботодавцем відносно позивача, не мав законних підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі його тримісячної заробітної плати.

В судовому засіданні 16.06.2016 р. за згодою позивача та представника відповідача, відповідно до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, судом було ухвалено здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив наступне.

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України № 6785 від 05.11.2014 р. ОСОБА_1 переведено за його згодою з 03.11.2014 р. на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу"та присвоєно сьомий ранг державного службовця.

Відповідно до Указу Президента України від 27.08.14 р. №690/2014 "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів" було достроково припинено повноваження народних депутатів України VII скликання, зокрема, народного депутата України ОСОБА_3

Розпорядженням Керівника Апарату Верховної Ради України №7212 від 26.11.14 р. ОСОБА_1 звільнено з посади помічника-консультанта народного депутата України у зв'язку із закінченням строку трудового договору (п. 2 ст. 36 КЗпП України).

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при звільненні відповідачем всупереч приписів ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" не виплачено одноразову грошову допомогу, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призвела до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача.

Відповідач - Апарат Верховної Ради України проти позову заперечив з таких підстав.

Відповідач зазначає, що Апарат Верховної Ради України не є роботодавцем по відношенню до помічників-консультантів народних депутатів України, тоді як здійснює лише документальне та фінансове обслуговування трудових відносин між народним депутатом та його помічником-консультантом.

Здійснення фінансового обслуговування помічників-консультантів народних депутатів України можливе виключно в межах наявних коштів, виділених бюджетним призначенням, тоді як в Законі України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" відповідні бюджетні призначення відсутні.

Також відповідач посилається на порушення позивачем строку звернення до суду, передбаченого ст. 99 КАС України, що є підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначені Законом України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992 року № 2790-ХІІ (далі - Закон № 2790-ХІІ).

Відповідно до частини 1 ст. 34 Закону № 2790-ХІІ встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

За приписами абзацу третього частини третьої ст. 34 Закону №2790-ХІІ на чотирьох помічників - консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Частиною 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Відповідно до пункту 23 частини 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

Згідно ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону, помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Помічнику-консультанту народного депутата, звільненому у зв'язку з закінченням строку повноважень народного депутата, надається попередня або рівноцінна робота (посада), якщо до прийняття на роботу помічником-консультантом він працював у органах державної влади або в органах місцевого самоврядування. Період перебування на посаді помічника-консультанта народного депутата за строковим трудовим договором на постійній основі зараховується до трудового стажу за спеціальністю такого помічника-консультанта (ч. 7 ст. 34 Закону).

Аналогічні частині 6 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" приписи містяться і в статті 4.6 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 13.10.1995 р. №379/95-ВР в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Як було встановлено судом, під час перебування ОСОБА_1 на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_3 на час його депутатських повноважень на нього поширювалась дія Закону України "Про державну службу", у зв'язку із цим позивача для кадрового та фінансового обслуговування було прикріплено до Апарату Верховної Ради України, а відтак застосуванню до позивача підлягають положення Кодексу законів про працю України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

При чому, суд зазначає, що роботодавцем в даних правовідносинах є саме Апарат Верховної Ради України, а не народний депутат України, оскільки оформлення позивача на роботу здійснено саме розпорядженням вказаного Апарату.

Крім того, чинним законодавством України не передбачена можливість народного депутата України виступати як роботодавець по відношенню до своїх помічників-консультантів та здійснювати їх оформлення на роботу.

З огляду на наведене відповідні заперечення відповідача щодо свого статусу як роботодавця не приймаються до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 23 Кодексу законів про працю України визначено, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Укладення трудового договору відповідно до положень ст. 24 Кодексу законів про працю України оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк, як зазначено у постанові Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", встановлюється погодженням сторін і може визначатись, як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Статтею 36 Кодексу законів про працю України визначено вичерпний перелік підстав для припинення трудового договору, в тому числі, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Положеннями п. 2 ч. 1 статті 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України та Законом України "Про державну службу", помічник-консультант народного депутата України може бути звільнений у разі припинення повноважень народного депутата України - з дати їх припинення.

Для звільнення помічника-консультанта народного депутата України не потрібно погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) Апарату Верховної Ради України, виконавчого комітету (апарату) відповідного органу місцевого самоврядування, а у містах Києві та Севастополі - секретаріату міської ради, до якого прикріплений помічник-консультант народного депутата України для кадрового та фінансового обслуговування, чи державного підприємства, установи, організації, у штаті яких він перебуває (ч. 2 статті 4.5 Положення).

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дострокове припинення відповідно до Указу Президента України від 27.08.2014 р. №690/2014 "Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради України та призначення позачергових виборів" повноважень народного депутата України ОСОБА_4, на посаді помічника-консультанта якого працював позивач згідно розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України №7212від 26.11.14 р., є доказом фактичного звільнення позивача та розірвання попередньо укладеного з ним строкового трудового договору, свідчить про припинення кадрового та фінансового обслуговування позивача з Апаратом Верховної Ради України та фактичне припинення (розірвання) трудового договору позивача в розумінні ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Відповідно, позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі тримісячної заробітної плати згідно п. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України".

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правилами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивачем долучено до матеріалів справи довідку Управління справами Верховної Ради України від 27.11.15 р. №9-1-15/1432, згідно якої заробітна плата позивача за останні два місяці, які позивач працював на посаді помічника-консультанта народного депутата з поширенням дії Закону України "Про державну службу", становила 3 570,65 грн.

В той же час, позивач просить стягнути з Апарату Верховної ради України одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 7 125,00 грн., розраховуючи зазначену суму наступним чином - зарплата за грудень 2 375,00* на 3 місяці.

Проте суд не погоджується з розрахунком позивача, та вважає за необхідне здійснити розрахунок одноразової грошової допомоги наступним чином - зарплата за листопад 1 195,65 грн. + за грудень 2 375,00 /2 *3, що становить 5356 грн.

Відтак вимога позивача про стягнення з відповідача 7 125,00 грн. підлягає частковому задоволенню, а саме на суму 5356 грн.

Щодо строку звернення до суду суд зазначає наступне.

Відповідно до загальної норми ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до спеціальної норми ч. 3 ст. 99 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці. Відсутні відповідні положення і у Законі України "Про державну службу" та "Про статус народного депутата України".

За таких обставин суд вважає за можливе застосування в даному випадку строку звернення до суду, визначеного загальними нормами ст. 233 КЗпП України, згідно якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст.233).

Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В той же час, згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 15.10.13 р. №8-рп/2013 суд дійшов наступного висновку: в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Тобто, згідно вказаного тлумачення поняття заробітна плата охоплює також і державні гарантії, до яких відноситься і одноразова грошова допомога у зв'язку з достроковим припиненням трудових відносин при достроковому припиненні повноважень народного депутата України.

За таких обставин на правовідносини сторін по справі не поширюється строк звернення до суду, передбачений ст. 99 КАС України, і відповідне клопотання відповідача не підлягає до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 9, 71, 99,160-163, 186 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 5356 грн. (п'ять тисяч триста п'ятдесят шість гривень).

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.С. Мазур