Справа № 812/615/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 липня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/615/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Смішливої Т.В.,

при секретарі судового засідання: Кравцовій Т.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2, дов № 2425/14/28/01-2016 від 06.07.2016,

дов. № 165 від 14.07.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Міловського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про зобовязання виплатити частково невикористану відпустку та грошову винагороду за безпосередню участь в АТО за 2014 рік,-

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Міловського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії, який позивач в подальшому уточнив, та в уточненому позові просив: зобов'язати Головне управління Національної поліції в Луганській поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання Міловського ВП Головного управління Національної поліції в Луганській області та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 15.01.2016 на дату виплати грошового забезпечення, частково невикористані основну та додаткову відпустки з 07.11.2015 на дату винесення судового рішення; зобов'язати Ліквідаційну комісію Міловського РВ ГУМВС України у Луганській області виплатити грошову виплату за безпосередню участь в проведенні АТО в період часу з 19.07.2014 по 31.12.2014 та грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустку за 2015 рік (з 01.01.2015 по 6.11.2015 року).

В обґрунтування позовних вимог щодо зобов'язання Міловського РВ ГУМВС України у Луганській області в особі Ліквідаційної комісії виплатити грошову виплату за безпосередню участь в проведенні АТО в період часу з 19.07.2014 по 31.12.2014 та грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустку за 2015 рік (з 01.01.2015 по 06.11.2015) позивач послався на наступне. З 19.07.2014 по день звільнення позивач приймав безпосередню участь у проведенні антитерористичної операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області, шляхом відряджень для чергування на блокпостах. Виплати за участь в АТО почав отримувати у 2015 році, за 2014 рік (з 19.07.2014) виплати за участь в АТО ОСОБА_1 не отримував. Окрім того відповідачами не виплачена позивачу компенсація за не використану основну та додаткову відпустку за 2015-2016 роки.

Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Представник другого відповідача пояснив, що відповідно до наказу АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 позивач включений до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення з 19.07.2014. Наказом АТЦ при СБУ від 17.11.2015 № 321 позивача виключено зі складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення з 07.11.2015. Виплата винагороди за спірний період 2014 року не здійснювалась, оскільки відповідно до ст. 48, 57 Бюджетного кодексу України відповідач позбавлений можливості зареєструвати кредиторську заборгованість щодо виплати коштів за участь в АТО за вказаний період. Також зазначив, що з 29.07.2014 по 02.09.2014 позивач перебував у відпустці, тому винагорода за участь в АТО за липень 2014 року повинна становити 967,74 грн, за серпень 2014 року повинна становити 0,00 грн, за вересень 2014 року повинна становити 3733,41 грн; з 24.10.2014 по 07.11.2014 позивач перебував на лікарняному, тому винагорода за участь в АТО за жовтень 2014 року повинна становити 2967,78 грн, за листопад 2014 року повинна становити 2683,93 грн. Окрім того, у грудні 2014 року позивачу сплачено матеріальну допомогу в розмірі 1500,00 грн, яка не входить до складу місячного грошового забезпечення працівника ОВС, тому вказані кошти не повинні входити до складу винагороди, яка нараховується та сплачується за участь в АТО, тому винагорода за участь в АТО за грудень 2014 року повинна становити 5612,91 грн. Щодо стягнення коштів за невикористану відпустку за 2015 рік відповідач зазначив, що позивачу відповідно до платіжного доручення від 13.04.2016 № 9 було сплачено 2235 грн за 15 діб невикористаної відпустки за 2015 рік. На підставі викладеного, відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, Міловського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії в частині зобов'язання Головне управління Національної поліції в Луганській поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ізолятора тимчасового тримання Міловського ВП Головного управління Національної поліції в Луганській області та виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 15.01.2016 на дату виплати грошового забезпечення залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до такого.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходи службу в органах внутрішніх справ.

Відповідно довідки ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганський області від 14.07.2016 № 2012/111/19-2016 ОСОБА_1 наказом АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення з 19.07.2014. Наказом АТЦ при СБУ від 17.11.2015 № 321 ОСОБА_1 виключено зі складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпечення її проведення з 07.11.2015 (а.с.59).

Згідно довідки Міловського ВП ГУНП в Луганській області № 3278/111/39-2016 від 06.07.2016 ОСОБА_1 у період з 29.07.2014 по 02.09.2014 та з 30.12.2014 по 04.01.2015 перебував у відпустці, у період з 24.10.2014 по 07.11.2014 перебував на лікарняному. Вказані обставини підтверджено наказами про надання відпустки № 70 від 28.07.2014 та № 119 від 24.12.2014 та довідкою про тимчасову непрацездатність особи начальницького складу органів внутрішніх справ № 220 від 07.11.2014 (а.с.60-63).

Згідно довідки від 06.07.2016 № 164, виданій Ліквідаційною комісією Міловського РВ ГУМВС України у Луганський області, грошове забезпечення позивача у липні 2014 року становило 2800,98 грн, у серпні 2014 року 5500,16 грн (у т.ч. матеріальна допомога 1500,00 грн), у вересні 2014 року 4000,09 грн, у жовтні 2014 року 4000,06 грн, у листопаді 2014 року 3500,78 грн, у грудні 2014 року 7500,01 грн (у т.ч. матеріальна допомога 1500,00 грн) (а.с.64). Грошове забезпечення позивачу за вказані місяці сплачено, однак не сплачена винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України "Про міліцію" форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

У відповідності до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 № 1294 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 "Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету" встановлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою військовослужбовцям, у тому числі строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації Національної гвардії і Державної прикордонної служби, водіям автотранспортних засобів Національної гвардії і Державної прикордонної служби починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць.

На виконання Постанови КМУ № 158 від 04.06.2014 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 719 від 23 липня 2014 року, яким передбачено виплачувати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, резервістам та працівникам (невійськовослужбовцям) льотного, льотно-підйомного, інженерно-технічного складу авіації та водіям автотранспортних засобів Національної гвардії України за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, починаючи з 01 травня 2014 року, винагороду в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень у розрахунку на місяць. Обчислення цієї винагороди здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення або заробітної плати (у тому числі з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди) за займаною особою вказаних вище категорій штатною посадою (останньою займаною штатною посадою) на час участі в зазначених операціях і заходах. Винагороду виплачувати за час, обрахований із дня фактичного початку участі в операціях і заходах, зазначених у пункті 1 цього наказу, до дня завершення такої участі, в поточному місяці за минулий на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій) (командирам (начальникам) - наказів вищих командирів (начальників)), начальників органів внутрішніх справ.

З системного аналізу наведених вище нормативних актів (Постанови КМУ № 158 та Наказу МВС України № 719), з урахуванням змістового навантаження розділових знаків у контексті п. 2 Постанови № 158, можна дійти висновку, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичних операціях обчислюється у розмірі 100% місячного грошового забезпечення, з розрахунку на місяць. Проте, такий розмір не повинен бути меншим ніж 3000 грн. При цьому, враховуючи положення Наказу № 719, обчислення цієї винагороди здійснюється з дня фактичного початку участі в операціях і заходах до дня завершення такої участі, тобто винагорода виплачується військовослужбовцям за відповідні місяці із дня фактичної участі в операціях до дня завершення такої участі. Зазначеним наказом передбачено виплата винагороди за минулий період без будь-яких обмежень.

Згідно довідки від 06.07.2016 № 164, виданій Ліквідаційною комісією Міловського РВ ГУМВС України у Луганський області, грошове забезпечення позивача у липні 2014 року становило 2800,98 грн, у серпні 2014 року 5500,16 грн (у т.ч. матеріальна допомога 1500,00 грн), у вересні 2014 року 4000,09 грн, у жовтні 2014 року 4000,06 грн, у листопаді 2014 року 3500,78 грн, у грудні 2014 року 7500,01 грн (у т.ч. матеріальна допомога 1500,00 грн) (а.с.64).

Оскільки матеріальна допомога не входить до складу щомісячного грошового забезпечення, то розрахунковий розмір грошового забезпечення, з якої необхідно обчислювати винагороду за безпосередню участь в АТО за грудень 2014 року становить 6000,01 грн.

Окрім того, враховуючи положення Постанови КМУ № 158 та Наказу МВС України № 719 розмір винагороди позивача за липень 2014 року необхідно розраховувати з розміру 3000,00 грн винагороди за повний місяць перебування в АТО, оскільки, розмір грошового забезпечення позивача у вказаному місяці становив менше 3000,00 грн.

Таким чином, відповідно довідки від 06.07.2016 № 164, виданій Ліквідаційною комісією Міловського РВ ГУМВС України у Луганський області, з урахуванням положень Постанови КМУ № 158 та Наказу МВС України № 719, розмір середньоденної винагороди ОСОБА_1 у липні 2014 року мав становити 96,77 грн (3000,00 грн/31 день), у серпні 2014 року 129,04 грн (4000,16 грн грошове забезпечення за серпень 2014 року без урахування матеріальної допомоги/31 день), у вересні 2014 року 133,34 грн (4000,09 грн грошове забезпечення за вересень 2014 року/30 днів), у жовтні 2014 року 129,03 грн (4000,06 грн грошове забезпечення за жовтень 2014 року/31 день), у листопаді 2014 року 116,69 грн (3500,78 грн грошове забезпечення за листопад 2014 року/30 днів), у грудні 2014 року 193,55 грн (6000,01 грн грошове забезпечення за грудень 2014 року без урахування матеріальної допомоги/31 день).

Враховуючи, що відповідно до наказу АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 позивача залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Луганської області з 19.07.2014, а згідно з довідкою Міловського ВП ГУНП в Луганській області від 06.07.2016 № 3278/111/39-2016 ОСОБА_1 у період з 29.07.2014 по 02.09.2014 та з 30.12.2014 по 04.01.2015 перебував у відпустці, у період з 24.10.2014 по 07.11.2014 перебував на лікарняному, а тому винагорода за безпосередню участь в АТО у липні 2014 року повинна становити 967,70 грн (96,77 грн х 10 днів), у серпні 2014 року 0,00 грн (129,04 грн х 0 днів), у вересні 2014 року 3733,52 грн (133,34 грн х 28 днів), у жовтні 2014 року 2967,69 грн (129,03 грн х 23 дні), у листопаді 2014 року 2683,87 грн (116,69 грн х 23 дні), у грудні 2014 року 5612,95 грн (193,55 грн х 29 днів).

Враховуючи, що відповідно до наказу АТЦ при СБУ від 07.06.2015 № 158 ОСОБА_1 залучено до безпосередньої участі в антитерористичній операції на території Луганської області з 19.07.2014 по 07.11.2015, то винагорода позивачу за участь в Антитерористичної операції повинна була сплачуватись за весь вказаний період.

У запереченнях відповідач зазначає, що відповідно до норм Бюджетного кодексу України позбавлений можливості зареєструвати кредиторську заборгованість щодо виплати коштів за участь в АТО за спірний період.

Згідно частини 1, 2 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При розгляді справи "Кечко проти України" (заява № 63134/00) Європейський Суд з прав людини зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 "Бурдов проти Росії").

Таким чином, реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З урахуванням наведеного суд вважає позовні вимоги про зобовязання відповідача виплатити грошову виплату за безпосередню участь в проведенні АТО в період часу з 19.07.2014 по 31.12.2014 року з урахуванням отриманої позивачем матеріальної допомоги частково обґрунтованими, а саме в частині зобовязання відповідача виплатити винагороду за безпосередню участь в АТО за період з 19.07.2014 по 31.12.2014, оскільки у відповідності з Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 158 за безпосередню участь в антитерористичних операціях виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш ніж 3000 гривень, у розрахунку на місяць. Таким чином, оскільки матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань чи матеріальна допомога на оздоровлення не входить до складу місячного грошового забезпечення працівника ОВС, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо визначення способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Відповідно до п. 2 та п. 4 ч. 4 ст. 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про: зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії; стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про стягнення з відповідача коштів.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне обрати належний спосіб захисту порушеного права позивача, та вважає за необхідне стягнути з відповідача безпідставно ненараховану та невиплачену винагороду за безпосередню участь в Антитерористичної операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за період з 19.07.2014 по 31.12.2014.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, тому стягненню з відповідача підлягає винагорода за безпосередню участь в Антитерористичної операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за липень 2014 року 967,70 грн, за вересень 2014 року 3733,52 грн, за жовтень 2014 року 2967,69 грн, за листопад 2014 року 2683,87 грн, за грудень 2014 року 5612,95 грн, а всього за 2014 рік 15965,73 грн.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України в пункті 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначення сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Таким чином, відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України зобовязаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, утримавши з нього при виплаті законодавчо встановлені податки та збори.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідачів виплатити грошову компенсацію за частково невикористані основну та додаткову відпустку за 2015 рік (з 01.01.2015 по 06.11.2015 року), суд зазначає наступне.

Відповідно довідки від 06.07.2016 № 165, виданій Ліквідаційною комісією Міловського РВ ГУМВС України у Луганський області, ОСОБА_1 нараховано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 15 діб 2015 року у сумі 2230,35 грн та перераховано платіжним дорученням від 13.04.2016 № 9 (а.с.65).

Зазначені обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи списком співробітників Міловського РВ ГУМВС на перерахування зарплати до вкладів за квітень 2016 року від 13.04.2016 № 2 та платіжним дорученням від 13.04.2016 № 9 (а.с.66-67).

Щодо розрахунку при звільненні суд зазначає, що відповідно довідки ГУНП в Луганській області про доходи ОСОБА_1, останньому нараховано та сплачено грошове забезпечення за час служби в Національній поліції, а саме виплачено грошове забезпечення за листопад 2015 року у сумі 4992,00 грн, за грудень 2015 року 6240,00 грн та за січень 2016 року до 14.01.2016 2818,07 грн (а.с. 79)

Остаточний розрахунок з позивачем проведено із затримкою, а саме 28.01.2016, про що свідчить довідка в.о. начальника ОСОБА_3 в Луганській області № 731/111/22-2016 від 20.07.2016 (а.с. 107)

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В даному випадку позивачем не доведено обґрунтованості заявленої позовної вимоги, у зв'язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

За викладених вище обставин суд дійшов висновку, що заявлений уточнений адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог статті 94 КАС України не проводиться.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Міловського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (, адреса: пров. Партизанський, 3, смт. Мілове, Луганська область, 92500) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, адреса: вул. Центральна, 243, смт. Біловодськ, Луганська область, 92800), винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення за липень 2014 року 967,70 грн, за вересень 2014 року 3733,52 грн, за жовтень 2014 року 2967,69 грн, за листопад 2014 року 2683,87 грн, за грудень 2014 року 5612,95 грн, а всього у розмірі 15965,73 грн (пятнадцять тисяч девятсот шістдесят пять гривень 73 копійки) з відрахуванням установлених законом податків та інших обовязкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та підписано судом 21 липня 2016 року.

Суддя ОСОБА_4