Справа № 357/7800/16-а
Суддя: Дмитренко А. М.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/7800/16-а
У Х В А Л А

"19" липня 2016 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Дмитренко А. М. , розглянувши адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання неправомірним та скасування рішення про припинення договору про встановлення особистого строкового сервітуту,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом та просила суд визнати протиправним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 196-12-VII від 30.06.2016 року про припинення договору про встановлення особистого строкового сервітуту, згідно якого відповідачем в односторонньому порядку припинено договір про встановлення особистого строкового сервітуту від 03.10.2014 року № 109, предметом якого є особистий строковий сервітут , встановлений виключно «Сервітуарію» на територію в м. Біла Церква, на якій буде розміщуватись літній майданчик та використовуватися для провадження підприємницької діяльності кафетерію «Fellini площею 0,446 га по бульвару 50-річчя Перемоги,41.

Вказаний позов подано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в порядку адміністративного судочинства.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, його предметом є припинення договору про встановлення на користь ФОП ОСОБА_1 особистого строкового земельного сервітуту шляхом його розірвання в односторонньому порядку.

Порядок припинення земельних сервітутів регламентує ст.102 ЗК України.

Згідно цієї статті дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках: поєднання в одній особі суб'єкта права земельного сервітуту, в інтересах якого він встановлений, та власника земельної ділянки; відмови особи, в інтересах якої встановлено земельний сервітут; рішення суду про скасування земельного сервітуту; закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут; невикористання земельного сервітуту протягом трьох років; порушення власником сервітуту умов користування сервітутом.

На вимогу власника земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, дія цього сервітуту може бути припинена в судовому порядку у випадках: припинення підстав його встановлення; коли встановлення земельного сервітуту унеможливлює використання земельної ділянки, щодо якої встановлено земельний сервітут, за її цільовим призначенням.

З матеріалів справи вбачається, що власником земельної ділянки, на яку відповідно до рішення органу місцевого самоврядування встановлено сервітут на користь субєкта господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, є територіальна громада м. Біла Церква Київської області.

В даному випадку орган місцевого самоврядування, як представник інтересів територіальної громади, виступає у спірних правовідносинах як субєкт права власності, а не як субєкт владних повноважень.

Отже, оскаржуване рішення відповідача стосується прав та обовязків територіальної громади м. Біла Церква та позивача як субєкта господарювання.

Позивач посилається на те, що цей спір є справою адміністративної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Цю норму слід розуміти в системному звязку з частиною першою тієї самої статті, з якої випливає, що захист прав та інтересів фізичних та юридичних осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін субєкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 12 ЗК передбачено, що міська рада має право розпоряджатися землями територіальних громад, яке вона здійснює шляхом: передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування і вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викупу земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організації землеустрою; координації діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного й екологічного законодавства; обмеження, тимчасової заборони (зупинення) використання земель громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовки висновків щодо вилучення (викупу) і надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміни меж районів у містах із районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

При цьому, як убачається зі змісту зазначеної статті, міська рада має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Таким чином, при здійсненні повноважень власника землі рада є не субєктом владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у пункті 1 частини першої статті 17 КАС, а рівноправним субєктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися землею.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 КАС справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Спір у справі, що розглядається, не є адміністративним, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

За ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

При цьому, як розяснено в п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші).

Згідно зі ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як передбачено п.1 частини першої статті 12 ГПК України, справи, зокрема у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів та з інших підстав, підвідомчі господарським судам.

Отже, даний спір належить розглядати в порядку господарського судочинства.

За п.1 ч.1 ст.109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно положень Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору може бути повернута за клопотанням позивача.

А тому керуючись ст.102 ЗК України, ст.15 ЦПК України, ст.ст.1,12 ГПК України, ст.ст. 2, 3, 17, 109 КАС України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання неправомірним та скасування рішення про припинення договору про встановлення особистого строкового сервітуту, оскільки справа не підлягає розгляду в судах в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_2