Справа № 826/1107/16
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: №826/1107/16 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
У Х В А Л А

Іменем України

11 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Чорної Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування розпорядження від 16.12.2015 №1208, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із адміністративним позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження від 16.12.2015 №1208 «Про відмову в реєстрації Статуту релігійної громади»; зобов'язати відповідача зареєструвати Статут релігійної громади «Українська Православяща Церква».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги посилаючись на те, що судом першої інстанції було ухвалене законне та обґрунтоване рішення, а підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач разом з іншими звернувся до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із заявою від 05.08.2014 №19750 про реєстрацію Статуту релігійної громади «Українська православяща церква».

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.10.2014 №1216 відмовлено в реєстрації Статуту релігійної громади «Українська православяща церква», у зв'язку з тим, що останній не відповідає вимогам статей 7, 8, 10, 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Не погоджуючись із названим розпорядженням позивач оскаржив його в судовому порядку.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2015 у справі №826/7124/15, що залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015, визнано протиправним та скасовано розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27.10.2014 №1216; зобов'язано повторно розглянути заяву про реєстрацію Статуту релігійної громади «Українська православяща церква» від 05.08.2014 №19750.

За наслідками повторного розгляду заяви позивача та інших розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.12.2015 №1208 відмовлено в реєстрації Статуту релігійної громади «Українська православяща церква», оскільки останній не відповідає вимогам статей 7, 8, 10, 12, 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Як вбачається із оскаржуваного розпорядження Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.12.2015 №1208, підставою для відмови у реєстрації Статуту релігійної громади «Українська православяща церква» зазначено невідповідність останнього вимогам статей 7, 8, 10, 12, 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Так, на думку відповідача, діяльність даної релігійної громади спрямовується на здійснення юридичної практики, положення Статуту місять чіткі ознаки релігійного центру або управління, а не релігійної громади, окремі положення Статуту суперечать один одному. Також, відповідач посилається на те, що до заяви про реєстрацію Статуту місцевої релігійної громади №19750 від 05.08.2014 не додано всіх документів, з яких можливо всебічно і повно вивчити діяльність релігійної громади, зокрема, не додано документів, визначених пунктом 14.4 Статуту.

Вважаючи протиправним зазначене рішення щодо відмови у реєстрації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що статут релігійної громади «Українська православяща церква» не відповідає вимогам Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», зокрема статтям 7, 8, 10, 14, тому відповідачем правомірно винесено розпорядження від 16.12.2015 №1208.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Положеннями статті 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» передбачено, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями).

Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об'єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об'єднання представляються своїми центрами (управліннями).

На інші організації, утворені за релігійною ознакою, дія цього Закону не поширюється.

Частиною першою статті 8 зазначеного Закону передбачено, що релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб.

Згідно статті 10 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» релігійні управління і центри мають право відповідно до своїх зареєстрованих статутів (положень) засновувати монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), які діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Монастирі та релігійні братства можуть бути утворені також у порядку, передбаченому цим Законом для утворення релігійних громад, з реєстрацією їх статутів (положень).

Статтею 11 наведеного Закону передбачено, що релігійні управління і центри відповідно до своїх зареєстрованих статутів (положень) мають право створювати духовні навчальні заклади для підготовки священнослужителів і служителів інших необхідних їм релігійних спеціальностей. Духовні навчальні заклади діють на підставі своїх статутів (положень), що реєструються у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Відповідно до положень статті 12 Закону статут (положення) релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Статут (положення) релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних з'їздах, конференціях.

Статут (положення) релігійної організації повинен містити відомості про: 1) вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження; 2) місце релігійної організації в організаційній структурі релігійного об'єднання; 3) майновий стан релігійної організації; 4) права релігійної організації на заснування підприємств, засобів масової інформації, інших релігійних організацій, створення навчальних закладів; 5) порядок внесення змін і доповнень до статуту (положення) релігійної організації; 6) порядок вирішення майнових та інших питань у разі припинення діяльності релігійної організації.

Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству.

Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Релігійні центри, управління, монастирі, релігійні братства, місії та духовні навчальні заклади подають на реєстрацію статут (положення) до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері релігії.

Орган, який здійснює реєстрацію, в місячний термін розглядає заяву, статут (положення) релігійної організації, приймає відповідне рішення і не пізніш як у десятиденний термін письмово повідомляє про нього заявникам.

У необхідних випадках орган, який здійснює реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, може зажадати висновок місцевої державної адміністрації, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, а також спеціалістів. У цьому разі рішення про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій приймається у тримісячний термін.

Згідно частини першої статті 15 Закону у реєстрації статуту (положення) релігійної організації може бути відмовлено, якщо її статут (положення) або діяльність суперечать чинному законодавству.

Як вбачається з пунктів 2.1, 2.2 та 4.21 Статуту релігійної громади «Українська православяща церква» метою діяльності церкви є спільне здійснення громадянами права на свободу сповідання та поширення віри (у тому числі славлення правознавства та пов'язаних з цим явищем наукових дисциплін), піклування про релігійно-правове виховання. З цією метою церквою здійснюється надання, зокрема безкоштовної правової консультації та створення центрів юридично-релігійної консультації. Констріарх, зокрема організовує недільні школи, центри юридично - релігійної консультації.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, з наведеного вбачається, що діяльність даної релігійної громади спрямовується, зокрема на здійснення юридичної практики, що суперечить положенням статті 7 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у Статуті релігійної громади «Українська православяща церква» відсутня інформація щодо поширення діяльності даної релігійної організації виключно на території міста Києва, що в свою чергу суперечить вимогам статті 8 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Пунктом 1.12 та 8.1 Статуту релігійної громади «Українська православяща церква» визначено, що для виконання статутних цілей та завдань церква має право засновувати інші релігійні організації та зокрема, спілки, братства та інші добровільні об'єднання громадян конституціанського віросповідання.

Отже, зазначені положення Статуту місять чіткі ознаки релігійного центру або управління, з огляду на те, що відповідно до положень статті 10 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» лише релігійні управління і центри мають змогу створювати інші релігійні організації.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначено, що дана релігійна громада містить ознаки релігійного управління, центру. Відповідно, реєстрація релігійної громади «Українська православяща церква» виходить за межі повноважень Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Відповідно до пунктів 8.2 і 9.10 Статуту, церква має право створювати навчальні заклади для релігійної освіти дітей і дорослих, з цією метою використовуються власні приміщення, приміщення, які надаються державними і громадськими організаціями, у тому числі, зі згоди адміністрації приміщення, у загальноосвітніх школах та інших навчальних закладах. Церква, з православіння Констріарха, може мати храми, молельні кімнати, читальні зали, серед інших в освітніх закладах.

Відповідно до частини третьої статті 35 Конституції України церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов'язкова.

Зазначену норму кореспондують положення статей 5 та 6 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації».

Пунктами 1.12, 8.2, 8.5 Статуту передбачено створення учбових, навчальних та освітніх закладів, проте, чітко не визначено, які саме навчальні заклади можуть бути створені релігійною громадою.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що пунктом 14.2 Статуту щодо порядку внесення змін та доповнень до Статуту передбачено, що зміни та доповнення можуть вноситися на підставі одноосібного рішення Констріарха. В той час як це положення суперечить розділу 4 Статуту, в якому відсутні повноваження Констріарху на внесення змін та доповнень до Статуту релігійної громади.

Також, позивачем під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції не заперечувалось, що для реєстрації Статуту релігійної громади «Українська православяща церква» не були надані передбачені пунктом 14.4 Статуту документи, які визначають питання внутрішньої діяльності церкви, загальні доктрини, догмати релігії, порядок ведення правослужінь, що у свою чергу унеможливило повне та всебічне вивчення діяльності релігійної громади.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що однією з ознак релігійної організації є її віросповідна приналежність, об'єднуватись можуть віруючі громадяни одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Статут (положення) релігійної організації не повинен суперечити чинному законодавству.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на судові рішення, які набрали законної сили і в яких на його думку встановлено відповідність Статуту релігійної громади «Українська православяща церква» приписам Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», оскільки зі змісту постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2015 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 17.09.2015 в адміністративній справі №826/7124/15 вбачається, що судами не досліджувались обставини/підстави, з яких розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 16.12.2015 №1208 відмовлено у реєстрації Статуту релігійної громади «Українська православяща церква».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» визначено, що надаючи тлумачення статей 9 та 11 Конвенції в контексті обмеження передбачених ними прав, Європейський суд визнав, що в демократичному суспільстві дійсно може виникнути необхідність обмежити свободу віросповідання задля узгодження інтересів різних релігійних груп.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав правомірним оскаржуване розпорядження та відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстави для скасування або зміни постанови суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Ухвалу у повному обсязі складено 18.07.2016 року)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.