Справа № 816/2822/15
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 р.Справа № 816/2822/15

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бенедик А.П. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2015р. по справі № 816/2822/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтава-банк"

до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про скасування арешту та зобов'язання вчинити дії про скасування арешту та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Полтава-банк", звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, 3-ті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просив суд: зняти арешт та заборону відчуження, що був накладений постановою від 22 червня 2015 року Київським відділом державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №47926346, з нежитлових приміщень (офісу), загальною площею 478,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному на плані під літ. «А-2», в загальному користуванні тамбур 169а пл.3,7 кв.м., що належали ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Надькереш Угорщина, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 23.09.1996 року, що зареєстрований в АДРЕСА_2); зобов'язати відповідача внести зміни до записів в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна, що були внесені згідно постанови від 22.06.2015 р. у виконавчому провадженні №47926346, шляхом доповнення наступним: «крім нежитлових приміщень (офісу), загальною площею 478,6 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному на плані під літ. «А-2», в загальному користуванні тамбур 169а пл.3,7 кв.м.».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що спірний арешт позбавляє позивача можливості реалізувати законне рішення Октябрського районного суду м. Полтави щодо реєстрації за собою нежитлових приміщень (офісу), загальною площею 478,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному на плані під літ. «А-2», в загальному користуванні тамбур 169а пл.3.7 кв.м., що до цього належали ОСОБА_1. Наголошував на тому, що право іпотеки у позивача виникло раніше накладення спірного арешту та задоволення інших кредиторських вимог за рахунок заставленого майна є неможливим, згідно з положеннями статті 54 Закону України "Про виконавче провадження". З огляду на викладене, на думку позивача, в силу приписів Закону України "Про іпотеку", ПАТ "Полтава-банк" має пріоритетне право на реалізацію своїх прав щодо спірного заставного майна.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 року адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Полтава-банк" задоволено частково, а саме: знято арешт з нерухомого майна: нежитлового приміщення (офісу), загальною площею 478,6 кв.м., що знаходиться за адресою м. Полтава, вул.Жовтнева, будинок 19, зазначеного на плані під літ. "А-2", в загальному користуванні тамбур 169а, пл.3,7 кв.м. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану постанову в цій частині та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, а саме: ст. 19 Конституції України, Закону України "Про виконавче провадження", Закону України «Про державну виконавчу службу», з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 р. апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2015р. по справі № 816/2822/15 скасовано. Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтава-банк" до Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_1 про скасування арешту та зобов'язання вчинити дії про скасування арешту та зобов'язання вчинити дії закрито. Роз'яснено, що зазначені вимоги підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.06.2016 р. касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Полтава-банк" задоволено частково. Скасовано ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.10.2015 р., справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді Харківського апеляційного адміністративного суду Калиновського В.А. від 06.07.2016 р. дану справу було прийнято до свого провадження.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 13 травня 2010 року між ПАТ «Полтава банк» та ОСОБА_1, в забезпечення повернення ПАТ «Будінвест СМ» до 31 грудня 2013 року грошових коштів, отриманих за кредитним договором № 3532 від 13 травня 2010 року із змінами та доповненнями, був укладений Іпотечний договір, а 28 вересня 2012 року та 12 березня 2013 року укладені договори про зміни до Іпотечного договору, в яких розмір процентної ставки встановлений 20 % річних, предметом яких стало нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 478, 6 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному в плані під літ. «А-2», що належить на праві власності ОСОБА_1, як забезпечення виконання кредитного договору № 3532 від 13 травня 2010 року та Додаткових угод до нього, укладеного з ПАТ «Будінвест СМ» /а.с.67-74/.

На підставі укладеного договору іпотеки приватний нотаріус вніс обтяження на предмет іпотеки в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 9822567 від 13.05.2010, що підтверджується наявним у матеріалах справи витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження /а.с.76/.

У зв'язку з несвоєчасним виконанням позичальником умов кредитного договору, ПАТ «Полтава банк» звернулось до Октябрського районного суду м. Полтави з позовною заявою про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.07.2014 року у справі №551/6799/14-ц позов Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» до ОСОБА_1, третя особа Приватне акціонерне товариство «Будінвест СМ» про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності задоволено. Вирішено звернути стягнення на майно (предмет іпотеки) громадянина України ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Надькереш Угорщина, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 23.09.1996 року, що зареєстрований в АДРЕСА_2), на користь Публічного акціонерного товариства «Полтава-банк» (юридична адреса: 36020, м. Полтава, вул. Паризької Комуни. 40 а. рах. №2909-4-1410 в ПАТ «Полтава-банк» м. Полтава, МФО 331489. код ЕДРПОУ 09807595) для часткового повернення заборгованості по кредитному договору №3532 від 13.05.2010 р у сумі 4 638 110 шляхом набуття Публічним акціонерним товариством «Полтава-банк» (36020, м. Полтава, вул. Паризької Комуни, буд.40а, ) права власності на предмет іпотеки згідно іпотечному договору (зі змінами від 28.09.201 2 р.. від 12.03.2013 р.), посвідченого 13 травня 2010 року приватним нотаріусом Полтавською міського нотаріального округу Філімоновою В.М., в реєстрі за №998, а саме на нежитлове приміщення (офіс), загальною площею 478,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному на плані під літ. «А-2», в загальному користуванні тамбур 169а пл.3,7 кв.м., що належать ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства м. Полтави 21.08.2008 р., зареєстрованого Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в книзі №20, номер запису 4561, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №25818658 від 09.04.2010 р., реєстраційний номер 24428392 за оціночною вартістю у 4 638 110 грн .

А також вирішено визнати право власності Публічного акціонерного товариства „Полтава - банк" (36020, м. Полтава, вул. Паризької Комуни, 40-а, , р/р 649934 в ПАТ «Полтава - банк», м. Полтава, МФО 331489) на нежитлове приміщення (офіс), загальною площею 478,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному на плані під літ «А-2», в загальному користуванні тамбур 169а пл.3,7 кв.м., що до цього належало ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства м. Полтави 21.08.2008 р., зареєстрованого Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» в книзі №20, номер запису 4561, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №25818658 від 09.04.2010 р., реєстраційний номер 24428392 /а.с. 17-21/.

Рішення набрало законної сили. /а.с.58-66/.

12 червня 2015 року представник ПАТ «Полтава-банк» з метою виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.07.2014 р. у справі №551/6799/14-ц звернувся із заявою №22032878 до Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності ПАТ «Полтава-банк» на нежитлові приміщення (офіс), загальною площею 478,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.16/.

В той час ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2015 року про застосування заходів забезпечення позову по цивільній справі №552/3284/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_1 в межах ціни позову - 2 110 240 грн.

На виконання вищезазначеної ухвали 22 червня 2015 року Київським відділом держаної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції постановою ВП№47926346 було накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_3.. РНОКПП: НОМЕР_1 у межах суми звернення стягнення: 2 110 240,00 грн. Заборонено здійснювати відчуження рухомого та нерухомого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1, дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: АДРЕСА_3, РНОКПП: НОМЕР_3 у межах суми боргу /а.с.108/.

22 червня 2015 року державним реєстратором Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень було внесено запис №22263249 про обтяження всього нерухомого майна ОСОБА_1 /а.с.110/.

23 червня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Ніловою Ангеліною Олександрівною з Департаменту державної реєстраційної служби Міністерства юстиції України, розглянувши заяву представника ПАТ «Полтава-банк», прийняту 12.06.2015 за реєстраційним номером 11836204, було відмовлено у держаній реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення (офіс), загальною площею 478,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з посиланням на наявність зареєстрованого обтяження (арешту та заборони відчуження), встановленого щодо вказаного майна /а.с.15/.

Вважаючи, що спірний арешт позбавляє позивача можливості реалізувати законне рішення Октябрського районного суду м. Полтави щодо реєстрації за собою нежитлового приміщення (офісу), загальною площею 478,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, зазначеному на плані під літ. «А-2», в загальному користуванні тамбур 169а пл.3.7 кв.м., що до цього належало ОСОБА_1, та наголошуючи на наявність у ПАТ «Полтава-банк» пріоритетного права як іпотекодержателя на вказане майно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що предмет договору іпотеки не відноситься до складу майна, на яке може бути накладено арешт та звернуто стягнення для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем. Накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває у Іпотеці ПАТ "Полтава -Банк", обтяження по якій зареєстроване раніше, ніж обтяження на підставі постанови Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 22.06.2015, обмежує забезпечене Іпотекою право позивача на задоволення своїх вимог за кредитним договором, а тому накладення на нього арешту є протиправним, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині звільнення спірного нерухомого майна з-під арешту підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон) цей Закон регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому, Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав. Обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади. їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстр прав (ст.2, 3 Закону).

Згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (із змінами та доповненнями) державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 р. проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - це єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. При цьому ч. 4 ст. 9 цього Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

До передбачених ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-ХІУ примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Відповідно до статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження.

Згідно статті 55 Закону також встановлено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження.

Частиною 1 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-ХІУ (в редакції, що діє з 09.03.2011 року) встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до частини 1 статті 54 вказаного Закону, стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувана - заставодержателя.

Згідно з приписами частини 3 зазначеної статті Закону, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Таким чином, вказана правова норма передбачає дві умови, за яких на заставлене майно можливо було б звернути стягнення за виконавчим листом для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем.

При цьому, відповідно до частини 8 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" примусове звернення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року № 898-1V, із змінами та доповненнями, визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 2 статті 3 Закону передбачено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частин 6, 7статті 3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що іпотека за вищевказаним договором іпотеки вперше зареєстрована у Державному реєстрі іпотек 13.05.2010 року за номером 9822667 та інших іпотек, крім ПАТ «Полтава-банк», стосовно цього майна не зареєстровано, про що свідчать дані витягу з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек.

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно, про звільнення якого з-під арешту заявлено вимогу, виник у позивача з 13.05.2010 року, тобто з моменту державної реєстрації іпотеки.

Представниками сторін не спростовано, що на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт та заборони відчуження майна боржника, тобто вчинення виконавчих дій щодо арешту нерухомого майна, вказане право іпотекодержателя на це майно на визначених законом підставах та в установленому порядку не припинено, кредитний договір та договір іпотеки недійсними не визнано.

Із витягу з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що обтяження спірного нерухомого майна на підставі договору іпотеки від 13.05.2010 року зареєстроване обтяжувачем - ПАТ "Полтава-Банк" 13.05.2010 року, тоді як обтяження зазначеного нерухомого майна на підставі постанови Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника зареєстровані 22.06.2015 року, тобто пізніше державної реєстрації Іпотеки.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що, зважаючи на черговість реєстрації зазначених вище обтяжень, позивач, як обтяжувач з вищим пріоритетом, володіє переважним правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави 18.07.2014 року, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 4 638 110 грн. При цьому, ринкова вартість спірного нерухомого майна складає 4 638 110 грн., що підтверджується Висновком судової будівельно - технічної експертизи по цивільній справі №554/6799/14ц , копія якого долучена до матеріалів справи /а.с.23-57/.

Отже, вартість предмета Іпотеки не перевищує розмір заборгованості боржника ОСОБА_1 іпотекодержателю ПАТ «Полтава-банк».

Таким чином, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з наявних у матеріалах справи документів вбачається, що в спірних правовідносинах відсутні визначені частиною 3 статті 54 Закону України "Про виконавче провадження" умови, за яких на заставлене нерухоме майно можливо було б звернути стягнення за виконавчим листом для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що предмет договору іпотеки не відноситься до складу майна, на яке може бути накладено арешт та звернуто стягнення для задоволення вимог стягувача, який не є заставодержателем. Накладення арешту на нерухоме майно, що перебуває у Іпотеці ПАТ " Полтава -Банк", обтяження по якій зареєстроване раніше, ніж обтяження на підставі постанови Київського ВДВС Полтавського МУЮ від 22.06.2015, обмежує забезпечене Іпотекою право позивача на задоволення своїх вимог за кредитним договором, а тому накладення на нього арешту є протиправним, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині звільнення спірного нерухомого майна з-під арешту підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, в свою чергу, не надав доказів на підтвердження того, що державний виконавець діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки дублюють заперечення на позов, які подавались до суду першої інстанції, були враховані ним при вирішення справи по суті, отже підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2015 року по справі № 816/2822/15 в частині задоволення позовних вимог прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20.08.2015р. по справі № 816/2822/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський В.А.
Судді(підпис) (підпис) Бенедик А.П. Філатов Ю.М.
Повний текст ухвали виготовлений 22.07.2016 р.