Справа № 766/5817/16-а
Суддя: Ус О. В.
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №766/5817/16-а
Пров. №2-а/766/259/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2016 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі головуючого судді Ус О.В., розглянув в порядку скороченого провадження в приміщенні міського суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Херсоні про визнання протиправними дій, визнання незаконним рішення, зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

24 червня 2016 року до суду надійшов вищевказаний адміністративний позов, в якому позивач ОСОБА_1 просить визнати неправомірними дії відповідача ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Херсоні (далі за текстом УПФУ у м.Херсоні) щодо відмови йому у забезпеченні належним пенсійним забезпеченням та такми, що порушують гарантії незалежності прокурора, передбачені п.5 ч.1, ч.5 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р., визнати незаконним рішення (протоколу) відповідача № 73 від 10.06.2016 року та зобовязати відповідача призначити йому з 02.06.2016 р. пенсію за вислугу років за ч.1 ст. 86 вищевказаного Закону.

05 липня 2016 року після усунення позивачем недоліків адміністративного позову відкрите скорочене провадження.

Відповідачем у строк, передбачений п.2 ч.5 ст.183-2 КАС України подані заперечення на адміністративний позов, який вважає необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, зазначив, що за п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. у разі неприйняття до 01.06.2015 р. закону щодо призначення усіх видів пенсій, в тому числі спеціальних, з 01.05.20015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким відповідно до Закону України «Про прокуратуру» призначається пенсія або щомісячне довічне грошове утримання. Враховуюче вказане пенсії не призначаються, а раніше призначені не перераховуються.

Крім того, відповідачем заявлено про необхідність проведення судового розгляду в судовому засіданні з дослідженням пенсійної справи. Суд прийшов до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає, наявних матеріалів достаньо для ухвалення судового рішення у справі, відповідач у запереченнях не посилається як на доказ на буд-яких документ з матеріалів пенсійної справи, копію якої він мав можливість додати для заперечень. Зазначене суд сприймає як спробу до затягування розгляду справи та унеможливлення розгляду її у встановлений КАС України місячний строк в судовому засіданні, оскільки в Херсонському міському суду Херсонської області працюють 10 суддів замість 46 за штатом, з яких лише 4 мають спеціалізацію з розгляду справ за нормами КАС України, а з врахуванням вже призначеної кількості судових засідань, розгляд справи у відкритому судовому засіданні може бути призначений лише на листопад 2016 року.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

УПФУ у м.Херсоні наявність у позивача на 01.06.2016 р. вислуги років 22 роки 08 місяців 25 днів, з яких 13 років 09 місяців 11 днів за довідкою від 01.06.2016 р. спірним рішенням не розглядалася, заперечень щодо відсутності такої вислуги у позивача не подано.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, який набрав чинності та вступив в дію з 15 липня 2015 року гарантії незалежності прокурорів забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням.

Частиною 5 цієї ж статті передбачено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов'язків або прийняття ним незаконного рішення.

Частиною 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року передбачено право прокурора на пенсію за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

З матеріалів справи вбачається, що 02.06.2016 року позивач відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», який набув чинності 15.07.2015 року, звернувся до УПФУ у м.Херсоні з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років, яка станом на 01.06.2016 року становила 22 роки, 08 місяців і 25 днів, з яких 13 років 09 місяців і 11 днів робота на прокурорських посадах. Однак, у призначенні такої пенсії позивачу було відмовлено з тих підстав, що згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються зокрема, відповідно до Закону України "Про прокуратуру". У зв'язку з тим, що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років.

На час прийняття вищезазначеного Закону № 213-VIII від 02.03.2015 та з 01 червня 2015 року до 15 липня 2015 року діяв ОСОБА_3 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, яким регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України (ст. 50-1). Саме за нормами цього закону не можливо було призначати «спеціальну» пенсію і вона мала призначатися «на загальних підставах».

Проте, з 15 липня 2015 року введено в дію новий ОСОБА_3 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VІІ, яким на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України (стяття 86).

Будь які зміни до статті 86 вказаного Закону щодо відсутності права працівників прокуратури України на звернення до державних органів Пенсійного фонду України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем, Верховною Радою України, на сьогоднішній день не внесено та не прийнято.

Отже, положення цієї статті є чинними і дають право працівникам прокуратури України, за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців звертатися до органів Пенсійного фонду України про призначення відповідної пенсії за вислугу років.

Частиною 3 статті 8 ОСОБА_3 Закону встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Також однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, закріплені нею права і свободи не є вичерпними. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

ОСОБА_4 Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою, Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях, правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України податкової міліції, ОСОБА_2 державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення ОСОБА_4 Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5 рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).

Окрім цього, у рішенні ОСОБА_4 Суду України у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

ОСОБА_4 Суд України зазначив, що ОСОБА_3 України закрішпоє основоположні засади права громадян на соціальний захист і відносить до законодавчого регулювання механізм реалізації цього права (абзац сьомий пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2001 року №10-рп/2001). За Конституцією України, Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту (пункти 1,3 статті 116).

Виходячи із висловленого у рішеннях ОСОБА_4 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужене шляхом внесення змін до законодавства.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що з 01.06.2015 року, згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, у зв'язку з неприйняттям закону про призначення всіх пенсій що такий закон не прийнятий, позивач не має права на призначення пенсії за вислугу років.

При цьому, суд звертає увагу, що на момент прийняття Закону України № 213-VIII та дії зазначених в ньому прикінцевих Положень, в Україні діяв ОСОБА_3 України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ, який з 15.07.2015 року втратив свою чинність і з цього дня вступив в дію інший однопредметний ОСОБА_3 України «Про прокуратуру» №335-VІІІ. Тобто, Закон №213-VIII від 02.03.2015 не міг встановлювати чи вносити зміни до Закону України «Про прокуратуру», який вступив в дію лише з 15.07.2015 року.

Таким чином, відповідач, відмовляючи позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років безпідставно, на власний розсуд, всупереч вимогам Конституції України поширює дію старого Закону № 213-VІІ на новий ОСОБА_3 України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ, який набрав чинності 15 липня 2015 року, не зважаючи на те, що жодної прямої вказівки про надання зворотної дії в часі цьому Закону не передбачено.

Крім цього, ОСОБА_3 України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VІІ, в частині регулювання питань пенсійного забезпечення працівників прокуратури України є спеціальним законом, та на сьогоднішній день повинен застосовуватися органами Пенсійного фонду України при призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 цього Закону, за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців., і введений в дію після прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII.

Такого висновку дійшов і ОСОБА_4 Суд України у своєму рішенні у справі №1-9/2015 від 13 травня 2015 року (пункти 2.1 та 2.2 мотивувальної частини Рішення).

Підсумовуючи викладене, судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначенні пенсії за вислугою років відповідно ч.1 ст.86 Закону України „Про прокуратуру" №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 року та діяв на час звернення позивача про призначення вказаної пенсії, тому в даних спірних правовідносинах має місце застосування діючих норм вищенаведеного спеціального Закону.

Таким чином, позов є обґрунтованим, визнання Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянин ОСОБА_4 Судом України вважається скасуванням або обмеженням цих прав і свобод, а безпідставне поширення його дії на нове законодавство є порушенням вимог Конституції України.

Поряд з цим, позивач заявляючи вимогу про визнання незаконним спірного рішення не заявив вимоги про його скасування, як це передбачено ст.162 КАС України.

Так, п.1 ч.2 вказаної статті передбачає, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.

Тобто, суд вважає, що відповідно до вказаної статті, у разі визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень для відновлення прав позивача вказане рішення необхідно скасувати.

Суд звертає увагу на те, що п.1 ч.2 ст.17 КАС України встановлює, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно - правові спори, зокрема на спори юридичної особи із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження правового акта індивідуальної дії, дій чи бездіяльності.

Обов'язковою ознакою правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов'язків, їх зміни чи припинення.

Дія - активна поведінка суб'єкта владних повноважень (органу чи посадової особи). Об'єктом оскарження може бути як одноразова, так і триваюча дія, яка порушує права чи інтереси позивача.

Суд вважає, що дії Пенсійного фонду щодо відмови у забезпеченні належним пенсійним забезпеченням та такими, що порушують гарантії незалежності прокурора, оскільки ці дії без створення документа, не створюють юридичних наслідків.

Юридичні наслідки створює рішення про відмову в призначенні пенсії, про що фактично і зазначає позивач, яке повинно визнаватися протиправним та скасовуватися.

Щодо зобов'язання відповідача призначити позивачеві пенсію суд вважає, що вказане є передчасним без наявності спору в цій частині прийнято рішення про задоволення позову, оскільки відповідачем відмовлено позивачеві у призначенні пенсії не у зв'язку з недостатністю стажу роботи, а у зв'язку з відсутністю в Україні системи спецпенсій. При цьому питання наявності у ОСОБА_1 достатнього стажу для призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697 предметом розгляду органом ПФУ не було, у зв'язку з чим суд не може підміняти собою компетентний орган в питанні обчислення стажу позивача без наявності на даному етапі спору про це, оскільки це буде втручанням в діяльність такого органу.

З огляду на вказане суд вважає необхідним в цій частині позов задовольнити частково і зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача по суті призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону № 1697.

Згідно до ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі. Якщо позов задоволений частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

На підставі зазначеного за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень підлягає частковому стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 1103,00 грн., сплачений ним при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 8-11, 17, 18, 71, 86, 94, 159-167, 183-2 КАС України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Херсоні про визнання протиправними дій, визнання незаконним рішення, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення (протокол) ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Херсоні за № 73 від 10 червня 2016 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 щодо призначення йому пенсії за вислугу років згідно ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у м.Херсоні повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення йому пенсії за вислугу років згідно ст.86 Закону України «Про прокуратуру».

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в м.Херсоні за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 1103,00 грн. (тисяча сто три) грн. 00 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів УК у м Херсоні /м Херсон/22030101 код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37959779 банк отримувача ГУДКСУ у Херсонській області код банку отримувача (МФО) 852010 рахунок отримувача 0002 код класифікації доходів бюджету22030101.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків оскарження її в апеляційному порядку, є остаточною.

СуддяОСОБА_5