Справа № 805/177/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року справа №805/177/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Челахової О.О., представника позивача ОСОБА_2, діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Артемівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року у справі № 805/177/16-а за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «СІНІАТ» до Артемівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

28 січня 2016 року Товариство з додатковою відповідальністю «СІНІАТ» звернулось до суду з позовом до Артемівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення інспекції № НОМЕР_1 від 17 серпня 2015 року про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 93 205,00 грн. та податкового повідомлення-рішення « НОМЕР_2 від 17 серпня 2015 року про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 466 062,00 грн. (а.с. 4-10 т.1).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року у справі № 805/177/16-а адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення податкової інспекції № НОМЕР_1 від 17 серпня 2015 року про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 93 205,00 грн. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення інспекції № від 17 серпня 2015 року про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 466 062,00 грн. (а.с. 59-66 т. 6).

Не погодившись з судовим рішенням,Артемівська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року у справі № 805/177/16-а та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невірного застосування норм п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України.

Крім того,апелянтом зазначено, що судом першої інстанції, не взято до уваги інформація від інших податкових органів, щодо здійснення господарських операцій з контрагентами позивача, в якій наголошено на неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів, спів ставити дані первинних бухгалтерських документів та встановлено, що платник податків не знаходиться за місцезнаходженням.

Крім того, апелянтом зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що товарно-транспортні накладні перевізника (товариства з обмеженою відповідальністю «НК-ЛОГІСТИК») та постачальника (Приватного підприємства «ПРОМ-ТРЕЙД») неналежно оформлені.

Крім того, позивачем при перевірціне надані сертифікати на придбаний товар для підтвердження отримання товару належної якості(а.с. 70-72 т.6).

08 та 11 липня 2016 року від представника товариства до канцелярії суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він зазначає, що постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норма матеріального та процесуального права, а, відтак, є такою, що підлягає залишенню без змін.

12 липня 2016 року від представника контролюючого органу до канцелярії суду надіслано клопотання про розгляд справи за відсутності представника інспекції.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, надав пояснення аналогічні викладеним в запереченнях.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача,заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю СІНІАТ () місцезнаходження: 2-й пров. Ломоносова, буд.3, м. Артемівськ, Донецька область, 84500, зареєстровано в якості юридичної особи 08 лютого 1995 року (а.с. 47-48 т.1). діє на підставі Статуту (а.с.12-46 т.1). є платником податку на додану вартість та знаходиться на обліку в Артемівській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області як платник податків.

З 14 липня 2015 року по 27 липня 2015 року посадовими особами Артемівськоїобєднаної податкової інспекції проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з додатковою відповідальністю СІНІАТ з питань дотримання вимог податкового законодавства підприємством по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю НК-Логістик за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року, Приватним підприємством Пром-Трейд за період з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року та з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року, Приватним підприємством Електронні маркувальні системи за період з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року, за результатами якої складено Акт №209/22/00290601 від 03 серпня 2015 року(а.с.60-97 т. 1).

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.198.3 ст.198, п. 200.4 ст. 200 розділу V Податок на додану вартість Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ, із змінами та доповненнями: - за серпень 2014 року на суму 93 205,00 грн., а саме - завищений залишок відємного значення з податку на додану вартість; - за вересень 2014 року на суму 18 603,00 грн. завищений залишок відємного значення попереднього звітного періоду, що включається до складу податкового кредиту поточного періоду;

- порушення п. 200.1 ст. 200 розділу V Податок на додану вартість Податкового кодексу України, занижено суму податку на додану вартість до сплати на загальну суму 311 108,00 грн по податковим деклараціям: за вересень 2014 року 93 205,00 грн, за жовтень 2014 року - 217 903,00 грн.;

- порушення п.149.1 ст. 149,ст.138.2,ст. 138.4, п. 152.1 ст. 152 Розділу ІІІ Податок на прибуток Податкового кодексу України: - завищення відємного значення обєкта оподаткування від усіх видів діяльності за 2014 рік на загальну суму 1 599 706 грн., а саме: за ІІІ квартал 2014 року у сумі 466 026,00 грн., за ІV квартал 2014 року у сумі 1 133 680,00 грн. (а.с.96 т. 1).

Позивачем надано заперечення до Акту перевірки до контролюючого органу, який відповіддю №1021/10-02-22-02 від 17 серпня2015 року акт перевірки №209/22/00290601 від 03 серпня 2015 року залишено без змін(а.с.52-53 т. 1).

На підставі акту перевірки сформовані:

- податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 17 серпня 2015 року про зменшення розміру відємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 93 205,00 грн;

- податкове повідомлення-рішення № від 17 серпня 2015 року про збільшення грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 466 062, 00 грн. (а.с.49-51 т.1).

Товариством для захисту своїх прав використано право на позасудове врегулювання спірних правовідносин шляхом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень, кінцевим розглядом скарг є Рішення Державної Фіскальної Служби України №28803/6/99-99-10-01-01-25 від 28 грудня 2015 року, яким спірні податкові повідомлення - рішення та рішення прийняте в результаті розгляду первинної скарги були залишені без змін(а.с.54-59 т. 1).

Висновки відповідача в акті перевірки побудовані виключно на податковій інформації ДПІ у Ворошиловському р-ні м.Донецька від 09.02.2015 №000010/05-62-22-01 щодо ПП «ПРОМ-ТРЕЙД»(код36253160) про неможливість проведення зустрічної звірки підприємства по взаємовідносинам з платниками податків за липень, серпень, жовтень 2014 року, в податковій інформації ДП1 у м. Сумах зазначено про неможливість проведення зустрічної звірки по підприємству ТОВ «НК - Логістик» (код 37178268) за період серпень-жовтень 2014року з підстав відсутності за місцезнадженням, а також податковій інформації від ДПІ у Кіровському районі м. Дніпропетровська ГУ ДФС у

Дніпропетровській області №8922/7/04-65-22-04-18 від 30.04.2015 зазначено про неможливість проведення зустрічної звірки ПП Електронні маркувальні системи за період жовтень, листопад . грудень 2014р також з підстав відсутності за місцезнаходженням (а.с. 5-16 т.5).

Правочини, вчинені між позивачем та контрагентами не спричиняють реального настання правових наслідків, тобто є нікчемними.

Підставами для висновків стали інформація зазначених податкових інспекцій з яких вбачається, що у підприємств контрагентів неможливо підтвердитистосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності

трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхіднідля виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутністьнеобхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності,технічногоперсоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень і транспортних засобів.

Спірним питанням у справі єправомірність прийняття податковим органом податковихповідомлень-рішень.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, щопозивач мав всі правові підстави для формування податкового кредиту, з огляду на те, що надана позивачем документація у повній мірі відображає реальні наслідки, що наступили після укладення договорів та мають силу первинної документації в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України", що свідчить про необґрунтованість висновку податкового органу завищення залишку відємного значення з податку на додану вартість на суму 93 205,00 грн. та заниження суму податку на додану вартість до сплати на загальну суму 311 108,00 грн.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до п.198.3. ст..198 Податкового Кодексу ( в редакції на час спірних правовідносин)податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Відповідно до положень п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Дата збільшення податкових зобов'язань та податкового кредиту платників податку, що здійснюють постачання/отримання товарів/послуг у межах договорів комісії (консигнації), поруки, доручення, довірчого управління, інших цивільно-правових договорів та без права власності на такі товари/послуги, визначається за правилами, встановленими статтями 187 і 198цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

При цьому,право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

В п. 201.1 ст. 201 ПК України( діючого на час виникнення спірних правовідносин), платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:а) у паперовому вигляді;б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно п. 201.8 статті 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Щодо доводів апелянта щодо нереальності господарських операцій,суд апеляційної інстанції не погоджується з ними та вважає доведеним позивачем факт проведення господарських операцій в межах господарської діяльності, виходячи с с.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що міжпозивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю НК-Логістик укладено договір транспортного експедирування № 508/1П/13 від 20 лютого 2013 року, предметом якого є перевезення вантажів і здійснення розрахунків за перевезення вантажів, або здійснення перевезення за власний рахунок вантажів клієнта, виконання для клієнта повязаних з перевезенням вантажу допоміжних операцій (оформлення накладних на вантаж, що відправляється, доставка вантажу перевізників зі складу вантажовідправника і від перевізника - на склад вантажоодержувача, додаткові послуги(перевірка кількості і стану вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних процедур тощо). Забезпечення перевезення вантажів здійснюється транспортом експедитора або найнятим ним транспортом.

Також 01 квітня 2014 року між позивачем та ТОВ«НК-Логістік» укладено договір транспортного експедирування № 703/14, предметом якого є перевезення вантажу (розроблення маршруту, здійснення пошуку перевізника, забезпечення відправлення та одержання вантажу і здійснення розрахунку за перевезення вантажу або здійснення перевезення вантажу та виконання додаткових послуг, якщо це зазначено в заявках та додатках до Договору (перевірка паркування і стану вантажу, його навантаження, сплату зборів та витрат покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних документів тощо). Забезпечення перевезення вантажів здійснюється транспортом експедитора або найнятим ним транспортом

Судом першої інстанції наданий аналіз господарської діяльності позивача з зазначеними контрагентами з посиланням на первинні документи, а саме з ТОВ «НК ЛОГІСТ», судом дослідженівидаткові накладні: № 1380 від 26.09.2014 року; № ЛГ10754 від 17.10.2014 року; № ЛГ10732 від 15.10.2014 року; № ЛГ10718 від 16.10.2014 року; № ЛГ10389 від 07.10.2014 року, № ЛГ10822 від 107.10.2014 року; № ЛГ10824 від 17.10.2014 року; № ЛГ10823 від 17.10.2014 року; № ЛГ10378 від 06.10.2014 року; № ЛГ10470 від 08.10.2014 року; № ЛГ10505 від 10.10.2014 року; № ЛГ10506 від 10.10.2014 року; № ЛГ10507 від 10.10.2014 року; № ЛГ10345 від 05.10.2014 року; № ЛГ10346 від 05.10.2014 року; № ЛГ10348 від 05.10.2014 року; № 1427 від 07.10.2014 року; №1380 від 26.09.2014 року; №1341 від 19.09.2014 року; № 1239 від 27.08.2014 року; № ЛГ10770 від 16.10.2014 року; № ЛГ 10494 від 10.10.2014 року; №ЛГ10085 від 06.09.2014 року; № ЛГ10074 від 26.09.2014 року; № ЛГ10385 від 07.10.2014 року; № ЛГ10303 від 04.10.2014 року; № ЛГ10174 від 03.10.2014 року; № ЛГ10224 від 03.10.2014 року; № ЛГ10404 від 08.10.2014 року; № ЛГ10836 від 18.10.2014 року; № ЛГ10796 від 17.10.2014 року; № ЛГ10550 від 10.10.2014 року; № ЛГ10452 від 09.10.2014 року; № ЛГ10423 від 08.10.2014 року; № ЛГ10388 від 07.10.2014 року; № ЛГ10364 від 07.10.2014 року; № ЛГ10480 від 09.10.2014 року; № ЛГ10484 від 09.10.2014 року; № ЛГ10482 від 09.10.2014 року; № ЛГ10481 від 09.10.2014 року; № ЛГ10486 від 09.10.2014 року; № ЛГ10028 від 24.09.2014 року; № ЛГ10029 від 24.09.2014 року; № ЛГ10030 від 24.09.2014 року; № ЛГ9752 від 15.09.2014 року; № ЛГ10092 від 26.09.2014 року; № ЛГ10813 від 20.10.2014 року; № ЛГ10058 від 25.09.2014 року; № ЛГ9946 від 23.09.2014 року; № ЛГ9947 від 23.09.2014 року; № ЛГ9948 від 23.09.2014 року; № ЛГ9949 від 23.09.2014 року; № ЛГ10162 від 30.09.2014 року; № ЛГ10161 від 30.09.2014 року; № ЛГ9993 від 01.10.2014 року; № ЛГ10536 від 10.10.2014 року; № ЛГ10537 від 10.10.2014 року; № ЛГ10538 від 10.10.2014 року; № ЛГ10539 від 10.10.2014 року; № ЛГ10236 від 02.10.2014 року; № ЛГ10141 від 29.09.2014 року; № ЛГ10331 від 03.10.2014 року; № ЛГ10162 від 30.09.2014 року; № ЛГ9978 від 25.09.2014 року; № ЛГ9789 від 18.09.2014 року; № ЛГ10243 від 02.10.2014 року; № ЛГ7776 від 11.06.2014 року; № ЛГ9818 від 18.09.2014 року; № ЛГ9883 від 22.09.2014 року; № ЛГ9882 від 18.09.2014 року; № ЛГ9789 від 18.09.2014 року; № ЛГ9635 від 11.09.2014 року; № ЛГ9635 від 11.09.2014 року; № ЛГ9634 від 11.09.2014 року; № ЛГ9636 від 11.09.2014 року; № ЛГ9637 від 11.09.2014 року; № ЛГ9575 від 10.09.2014 року; № ЛГ9576 від 10.09.2014 року; № ЛГ9615 від 11.09.2014 року; № ЛГ8616 від 13.08.2014 року; № ЛГ9638 від 11.09.2014 року; № ЛГ9880 від 21.09.2014 року; № ЛГ9881 від 21.09.2014 року; № ЛГ9717 від 16.09.2014 року; № ЛГ9809 від 17.09.2014 року; № ЛГ9971 від 23.09.2014 року; № ЛГ10026 від 24.09.2014 року; № ЛГ9734 від 16.09.2014 року; № ЛГ8075 від 22.07.2014 року; № ЛГ9433 від 04.09.2014 року; № ЛГ9624 від 11.09.2014 року; № ЛГ8457 від 06.08.2014 року; № ЛГ9110 від 27.08.2014 року; № ЛГ9588 від 10.09.2014 року; № ЛГ9587 від 10.09.2014 року; № ЛГ9586 від 10.09.2014 року; № ЛГ9751 від 16.09.2014 року; № ЛГ9772 від 16.09.2014 року; № ЛГ9673 від 12.09.2014 року; № ЛГ9674 від 12.09.2014 року; № ЛГ9675 від 12.09.2014 року; № ЛГ9801 від 18.09.2014 року; № ЛГ9769 від 16.09.2014 року; № ЛГ9768 від 16.09.2014 року; № ЛГ9770 від 16.09.2014 року; № ЛГ9771 від 16 .09.2014 року; № ЛГ9573 від 10.09.2014 року; № ЛГ9572 від 10.09.2014 року (а.с.106, 112, 119, 127, 135, 147-149, 158, 165, 176-178, 191-193, 203, 210, 217, 224, 231, т.3 а.с.5, 12, 1, 34, 41, 48, 55, 63, 70, 77, 91, 98, 105, 120-124, 139-141, 149, 157, 164, 171, 184-187, 199-200, 208, 222-225, 235, 243, 250, 258, 266, 272 т.2; а.с.5, 12, 19, 28-29,43-46, 45, 60-61, 68, 75, 83, 92-93, 101,108, 115, 123, 130,131-134, 137,142, 148, 154, 158, 168-170,179, 186, 198-200, 209, 222-225, 239-240 т.4), прибуткові ордери № 71 від 26.09.2014 року; №130 від 07.10.2014 року; № 71 від 26.09.2014 року; № 50 від 19.09.2014 року.( а.с.107, 204, 211, 218 т.2).

Сплата за поставлений товар підтверджується: виписками по рахунку. (а.с. 108, 113-114, 120-122, 128-130, 136-138, 150-153, 156-160, 166-167, 179-182, 194-198, 205, 212, 219, 226, 232-233 т. 2; а.с.6-7, 13-14, 20-21, 27-29, 35-36, 42-43, 49-50, 56-58, 64-65, 71-72, 78-79, 85-86, 92-93, 99-100, 106-107,125-130,142-145,150-152,158-159,165-166,172-173,188-192, 201-203, 209-211, 226-230, 236-238, 244-245, 251-253, 259 261, 267-268, 273-274 т. 3; а.с.6-7,13-14,20-21,30-32,47-52, 62-63, 69-70,76-78, 84-85, 94-96, 102-103, 109-110,116-118, 124-125, 138, 143-144, 149-150, 155, 159-160,171-174, 180-181, 187-189, 201-204, 210-211, 226-232, 241-243 т.4).

Факт поставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними: № 211-х від 26.09.2014 року; № 11100 від 17.10.2014 року; № 11018 від 15.10.2014 року; №11039 від 16.10.2014 року; № 10693 від 07.10.2014 року; № 11114 від 17.10.2014 року; №11111 від 17.10.2014 року; № 11112 від 17.10.2014 року; № 10655 від 06.10.2014 року; № 10741 від 08.10.2014 року; № 10850 від 10.10.2014 року;№10848 від 10.10.2014 року; №10849 від 10.10.2014 року; №10627 від 05.10.2014 року; №10629 від 05.0.2014 року;№ 10628 від 05.10.2014 року; №222-х від 07.10.2014 року; № 211-х від 26.09.2014 року; №203-х від 19.09.2014 року; № 175-х від 27.08.2014 року; № 11062 від 16.10.2014 року; №10829 від 10.10.2014 року; № 10328 від 26.09.2014 року; №10327 твід 26.09.2014 року; №10699 від 07.10.2014 року; № 10599 від 04.10.2014 року; № 10574 від 03.10.2014 року; № 10545 від 03.10.2014 року; №10744 від 08.10.2014 року;№11132 від 18.10.2014 року; № 11099 від 17.10.2014 року; № 10839 від 10.10.2014 року; № 10809 від 09.10.2014 року; №10740 від 08.10.2014 року; № 10664 від 07.10.2014 року; №10697 від 07.10.2014 року;№ 10758 від 09.10.2014 року;№ 10760 від 09.10.2014 року; №10268 від 24.09.2014 року; №10267 від 24.09.2014; № 10266 від 24.09.2014 року; № 166235 від15.09.2014 року; № 10342 від 26.09.2014 року;№ 11191 від 20.10.2014 року; №10313 від 25.09.2014 року; № 10182 від 23.09.2014 року;№ 10313 від 25.09.2014 року; № 10182 від 23.09.2014 року; №10181 від 23.09.2014 року; № 10180 від 23.09.2014 року; № 10179 від 23.09.2014 року; №10448 віл 30.09.2014 року; № 10449 від 30.09.2014 року; № 10495 від 01.10.2014 року; № 10818 від 10.10.2014 року; № 10817 від 10.10.2014 року;№ 10816 від 10.10.2014 року; 10819 від 10.10.2014 року; № 10521 від 02.10.2014 року; № 10419 від 29.09.2014 року; № 10593 від 03.10.2014 року; № 10499 від 01.10.2014 року; № 10289 від 25.09.2014 року; № 10535 від 02.10.2014 року; № 7849 від 11.07.2014 року; № 10052 від 18.09.2014 року; № 10166 від 22.09.2014 року;№10167 від 22.09.2014 року; № 9829 від 11.09.2014 року; №9828 від 11.09.2014 року; № 9830 від 11.09.2014 року; №9831 від 11.09.2014 року; №9754 від 10.09.2014 року; № 9755 від 10.09.2014 року; №9755 від 10.09.2014 року; №9804 від 11.09.2014 року; №8693 від 13.08.2014 року; № 9832 від 11.09.2014 року; №10147 від 21.09.2014 року ; № 10148 від 21.09.2014 року; № 9978 від 16.09.2014 року; №10045 від 17.09.2014 року; № 10216 від 23.09.2014 року; №10260 від 24.09.2014 року; № 9939 від 16.09.2014 року; №150342 від 05.04.2014 року; №074708 від 10.09.2014 року;№ 9770 від 10.09.2014 року; №9771 від 10.09.2014 року; № 9772 від 10.09.2014 року;№ 9953 від 16.09.2014 року; №9977 від 16.09.2014; № 9874 від 12.09.2014 року;№ 9872 від 12.09.2014 року; №9873 від 12.09.2014 року; № 10048 від 18.09.2014 року; №9975 від 16.09.2014 року; № 9976 від 16.09.2014 року; №9973 від 16.09.2014 року; № 9974 від 16.09.2014 року; № 9752 від 10.09.2014 року; № 9751 від 10.09.2014 року. (а.с.104-105, 110-111, 117-118, 125-126, 133-134, 141-146, 156-157, 163-164, 170-175, 185-190, 201-202, 208-209, 215-216, 222-223, 229-230 т.2; а.с.3-4, 10-11, 17-18, 24-25, 32-33, 39-40, 46-47, 53-54, 61-62, 68-69, 75-76,82-83,89-90, 96- 97,103-104,110-111,116-117,133-138, 148, 155-156, 162-163, 169-170, 176-183, 195-198, 206-207, 214-217, 233-234, 241-242, 248-249, 256-257, 264-265 т.3; а.с.3-4, 10-11, 17-18, 24-27, 35-42, 55-59, 66-67, 73-74, 81-82, 88-91, 99-100, 106-107, 113-114, 121-122, 128-129,136,141, 147, 153,157, 163-167, 177 -178,184-185, 192-197, 207-208, 214-221, 235-238 т.4).

Виконання робіт підтверджується Актами виконаних робіт: № ОУ-0000690 від 27.09.2014 року; № ОУ-0000735 від 18.10.2014 року; № ОУ-0000728 від 16.10.2014 року; № ОУ-0000733 від 17.10.2014 року; № ОУ-0000710 від 08.10.2014 року; № ОУ-0000737 від 18.10.2014 року; № ОУ-0000706 від 07.10.2014 року; № ОУ-0000715 від 09.10.2014 року; № ОУ-0000720 від 11.10.2014 року; № ОУ-0000707 від 06.10.2014 року; № ОУ-0000708 від 08.10.2014 року; № ОУ-0000690 від 27.09.2014 року; № ОУ-0000678 від 20.09.2014 року; № ОУ-0000637 від 28.08.2014 року; № ОУ-0000732 від 17.10.2014 року; № ОУ-0000719 від 13.10.2014 року; № ОУ-0000692 від 27.09.2014 року; № ОУ-0000691 від 27.09.2014 року; № ОУ-0000711 від 08.10.2014 року; № ОУ-0000705 від 06.10.2014 року; № ОУ-0000702 від 04.10.2014 року; № ОУ-0000699 від 04.10.2014 року; № ОУ-0000713 від 09.10.2014 року; № ОУ-0000740 від 21.10.2014 року; № ОУ-0000736 від 18.10.2014 року; № ОУ-0000723 від 13.10.2014 року; № ОУ-0000716 від 10.10.2014 року; № ОУ-0000714 від 09.10.2014 року; № ОУ-0000709 від 08.10.2014 року; № ОУ-0000712 від 08.10.2014 року; № ОУ-0000717 від 10.10.2014 року; № ОУ-0000685 від 25.09.2014 року; № ОУ-0000674 від 15.09.2014 року; № ОУ-0000697 від 27.09.2014 року; № ОУ-0000741 від 21.10.2014 року; № ОУ-0000689 від 26.09.2014 року; № ОУ-0000683 від 24.09.2014 року; № ОУ-0000695 від 30.09.2014 року; № ОУ-00007694 від 02.10.2014 року; № ОУ-0000722 від 11.10.2014 року; № ОУ-0000698 від 03.10.2014 року; № ОУ-0000693 від 30.09.2014 року; № ОУ-0000703 від 06.10.2014 року; № ОУ-0000696 від 02.10.2014 року; № ОУ-0000688 від 26.09.2014 року; № ОУ-0000675 від 20.09.2014 року; № ОУ-0000701 від 03.10.2014 року; № ОУ-0000524 від 12.07.2014 року; № ОУ-0000676 від 19.09.2014 року; № ОУ-0000682 від 23.09.2014 року; № ОУ-0000664 від 12.09.2014 року; № ОУ-0000660 від 11.09.2014 року; № ОУ-0000663 від 12.09.2014 року; № ОУ-0000605 від 14.08.2014 року; № ОУ-0000662 від 12.09.2014 року; № ОУ-0000681 від 22.09.2014 року; № ОУ-0000669 від 17.09.2014 року; № ОУ-0000671 від 18.09.2014 року; № ОУ-0000684 від 24.09.2014 року; № ОУ-0000686 від 25.09.2014 року; № ОУ-0000668 від 17.09.2014 року; № ОУ-0000548 від 24.09.2014 року; № ОУ-0000651 від 05.09.2014 року; № ОУ-0000673 від 13.09.2014 року; № ОУ-0000576 від 07.08.2014 року; № ОУ-0000622 від 27.08.2014 року; № ОУ-0000661 від 11.09.2014 року; № ОУ-0000670 від 17.09.2014 року; № ОУ-0000667 від 17.09.2014 року; № ОУ-0000665 від 13.09.2014 року; № ОУ-0000677 від 19.09.2014 року; № ОУ-0000666 від 17.09.2014 року; № ОУ-0000659 від 11.09.2014 року. (а.с. 103, 110, 116, 124, 132, 140, 155, 162, 169, 184, 200, 207, 214, 221, 228; т.3 а.с.2, 9, 16, 23, 31, 38, 45, 52, 60, 67, 74, 80, 81, 88, 95, 102, 109, 132, 147, 154, 161,168, 175, 194, 205, 213, 232, 240, 247, 255, 263, 270 т.2; а.с.2, 3, 16, 23, 34, 53, 65, 72, 76, 80, 87, 98,105, 112, 120, 127,136, 140, 146,152,157,162, 176, 183, 191, 206, 213, 234 т.4).

Для формування податкового кредиту за вищевказаними операціями ТОВ НК-Логістик виписано позивачу податкові накладні: №48 від 27.09.2014 року на загальну суму 5000,00 грн, з яких ПДВ на суму 833,33 грн; № 39 від 18.10.2014 року на загальну суму 12 600,00 грн, з яких ПДВ 2 100,00 грн; № 32 від 16.10.2014 року на загальну суму 6 000,00 грн, з яких ПДВ 1 000,00 грн; № 37 від 17.10.2014 на загальну суму 7 200,00 грн, з яких ПДВ 1 200,00 грн; № 14 від 08.10.2014 року на загальну суму 5 500,00 грн, з яких ПДВ 916,67 грн; № 41 від 18.10.2014 року на загальну суму 8 500,00 грн, з яких ПДВ 1 416,67 грн; № 10 від 07.10.2014 року на загальну суму 11 200,00 грн, з яких ПДВ 1 866,67 грн; № 20 від 09.10.2014 року на загальну суму 9 500,00 грн, з яких ПДВ 1 583,33 грн; № 24 від 11.10.2014 року на загальну суму 9 550,00 грн, з яких ПДВ 1 608,33 грн; № 9 від 06.10.2014 року на загальну суму 11 800,00 грн, з яких ПДВ 1 966,67 грн; № 12 від 08.10.2014 року на загальну суму 5 000,00 грн, з яких ПДВ 833,33 грн; № 48 від 27.09.2014 року на загальну суму 5 000,00 грн, з яких ПДВ 833,33 грн; № 36 від 20.09.2014 року на загальну суму 5000,00 грн, з яких ПДВ 833,33 грн; № 74 від 28.08.2014 року на загальну суму 5000,00 грн, з яких ПДВ 833,33 грн; № 36 від 17.10.2014 року на загальну суму 13 900,00 грн, з яких ПДВ 2 316,67 грн; № 27 від 13.10.2014 року на загальну суму 12 500,00 грн, з яких ПДВ 2 083,33 грн; № 50 від 27.09.2014 року на загальну суму 12 800,00 грн, з яких ПДВ 2 133,33 грн; № 49 від 27.09.2014 року на загальну суму 11 200,00 грн, з яких ПДВ 1 866,67 грн; № 15 від 08.10.2014 року на загальну суму 9 500,00 грн, з яких ПДВ 1 583,33 грн; № 8 від 06.10.2014 року на загальну суму 7 500,00 грн, з яких ПДВ 1 250,00 грн; № 5 від 04.10.2014 року на загальну суму 7 500,00 грн, з яких ПДВ 1 250,00 грн; № 6 від 04.10.2014 року на загальну суму 5 400,00 грн, з яких ПДВ 900,00 грн; № 18 від 09.10.2014 року на загальну суму 5 500,00 грн, з яких ПДВ 916,67 грн; № 44 від 21.10.2014 року на загальну суму 14 800,00 грн, з яких ПДВ 2 466,67 грн; № 40 від 18.10.2014 року на загальну суму 10 800,00 грн, з яких ПДВ 1 800,00 грн; № 28 від 13.10.2014 року на загальну суму 12 500,00 грн, з яких ПДВ 2 083, 33 грн; № 21 від 10.10.2014 року на загальну суму 9 500,00 грн, з яких ПДВ 1 583,33 грн; № 19 від 09.10.2014 року на загальну суму 9 500,00 грн, з яких ПДВ 1 583, 33 грн; № 13 від 08.10.2014 року на загальну суму 5 500,00 грн, з яких ПДВ 916,67 грн; № 16 від 08.10.2014 року на загальну суму 6 500,00 грн, з яких ПДВ 1 083, 33 грн; № 22 від 10.10.2014 року на загальну суму 10 800,00 грн, з яких ПДВ 1 800,00 грн; № 43 від 25.09.2014 року на загальну суму 6 400,00 грн, з яких ПДВ 1 066,67 грн; № 26 від 15.09.2014 року на загальну суму 9 440,00 грн, з яких ПДВ 173,33 грн; № 51 від 27.09.2014 року на загальну суму 6 500,00 грн, з яких ПДВ 1 083, 33 грн; № 45 від 21.10.2014 року на загальну суму 9 500,00 грн, з яких ПДВ 1 5383,33 грн; № 47 від 26.09.2014 року на загальну суму 7 600,00 грн, з яких ПДВ 1 266,67 грн; № 41 від 24.09.2014 року на загальну суму 10 500,00 грн, з яких ПДВ 1 750,00 грн; № 53 від 30.09.2014 року на загальну суму 6 200,00 грн, з яких ПДВ 1 033,33 грн; № 1 від 02.10.2014 року на загальну суму 9 500,00 грн, з яких ПДВ 1 5833,33 грн; № 25 від 11.10.2014 року на загальну суму 8 800,00 грн, з яких ПДВ 1 466,67 грн; № 3 від 03.10.2014 року на загальну суму 10 500,00 грн, з яких ПДВ 1 750,00 грн; № 52 від 30.09.2014 року на загальну суму 10 800,00 грн, з яких ПДВ 1 800,00 грн; № 7 від 06.10.2014 року на загальну суму 12 700,00 грн, з яких ПДВ 2 116,67 грн; № 2 від 02.10.2014 року на загальну суму 11 200,00 грн, з яких ПДВ 1 866,67 грн; № 46 від 26.09.2014 року на загальну суму 9 500,00 грн, з яких ПДВ 1 583, 33 грн; № 47 від 20.09.2014 року на загальну суму 7 950,00 грн, з яких ПДВ 158,33 грн; № 4 від 03.10.2014 року на загальну суму 7 200,00 грн, з яких ПДВ 1 200,00 грн; № 14 від 12.07.2014 року на загальну суму 4 300,00 грн, з яких ПДВ 716,67 грн; № 33 від 19.09.2014 року на загальну суму 5 000,00 грн, з яких ПДВ 1000,00 грн; № 40 від 23.09.2014 року на загальну суму 7 500,00 грн, з яких ПДВ 1 250,00 грн; № 23 від 12.09.2014 року на загальну суму 6 400,00 грн, з яких ПДВ 1066,67 грн; № 17 від 11.09.2014 року на загальну суму 15 000,00 грн, з яких ПДВ 2 500,00 грн; № 22 від 12.09.2014 року на загальну суму 14 500,00 грн, з яких ПДВ 2 416,67 грн; № 38 від 14.08.2014 року на загальну суму 5 500,00 грн, з яких ПДВ 916,67 грн; № 21 від 12.09.2014 року на загальну суму 10 800,00 грн, з яких ПДВ 1 800,00 грн; № 39 від 22.09.2014 року на загальну суму 5 650,00 грн, з яких ПДВ 941,67 грн; № 30 від 17.09.2014 року на загальну суму 5 500,00 грн, з яких ПДВ 916,67 грн; № 32 від 18.09.2014 року на загальну суму 5 500,00 грн, з яких ПДВ 916,67 грн; № 42 від 24.09.2014 року на загальну суму 4 500,00 грн, з яких ПДВ 750,00 грн; № 44 від 25.09.2014 року на загальну суму 8 900,00 грн, з яких ПДВ 1 483,33 грн; № 29 від 17.09.2014 року на загальну суму 14 800,00 грн, з яких ПДВ 2 466,67 грн; № 37 від 24.07.2014 року на загальну суму 9 650,00 грн, з яких ПДВ 191,67 грн; № 10 від 05.09.2014 року на загальну суму 10 480,00 грн, з яких ПДВ 163,33 грн; № 25 від 13.09.2014 року на загальну суму 8 950,00 грн, з яких ПДВ 191,67 грн; № 16 від 07.08.2014 року на загальну суму 8 800,00 грн, з яких ПДВ 133,34 грн; № 73 від 27.08.2014 року на загальну суму 11 050,00 грн, з яких ПДВ 191,67 грн; № 18 від 11.09.2014 року на загальну суму 7 000,00 грн, з яких ПДВ 1 166, 67 грн; № 31 від 17.09.2014 року на загальну суму 7 300,00 грн, з яких ПДВ 1 216, 67 грн; № 28 від 17.09.2014 року на загальну суму 7 500,00 грн, з яких ПДВ 1 250,00 грн; № 24 від 13.09.2014 року на загальну суму 7 500,00 грн, з яких ПДВ 1 250,00 грн; № 34 від 19.09.2014 року на загальну суму 9 500,00 грн, з яких ПДВ 1 583,33 грн; № 27 від 17.09.2014 року на загальну суму 9 500,00 грн, з яких ПДВ 1583,33 грн; № 19 від 11.09.2014 року на загальну суму 10 500,00 грн, з яких ПДВ 1 750,00 грн. (а.с.102, 109, 115, 123, 131, 139, 154, 161, 168, 183, 199, 206, 213, 220, 227 т.2; а.с.1, 8, 15, 22, 30, 37, 44, 51,59, 66, 73, 80, 87, 94, 101, 108, 131, 146, 153, 160, 167, 174, 193, 204, 212, 231, 239, 239, 246, 254, 262, 269 т.3; а.с.1, 8, 15, 22, 33, 53, 64, 71, 79, 86, 97, 104, 111, 119, 126, 135, 139, 145, 151, 156, 161, 175, 182, 190, 205, 212, 223 т.4).

Крім того, між позивачем та ПП Пром-Трейд укладено договір поставки №5/14 від 21.12.2013 року предметом якого є обовязок Постачальника поставляти товар у встановлені строки, а Покупця приймати такий товар і сплачувати за нього грошові суми, обумовлені договором. Предметом поставки є товар вироблений в Україні, що вказаний у Специфікаціях.

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ПП Пром-Трейд підтверджується наступним.

Накладними: №664 від 27.10.2014 року; №485 від 13.08.2014 року; №471 від 07.08.2014 року; № 480 від 12.08.2014 року;№ 481 від 12.08.2014 року; № 456 від 04.08.2014 року; №467 від 06.08.2014 року; №466 від 06.08.2014 року; № 455 від 01.08.2014 року; № 459 від 04.08.2014 року; №639 від 10.10.2014 року; № 648 від 15.10.2014 року; №661 від 24.10.2014 року; № 266 від 28.10.2014 року; № 674 від 30.10.2014 року; №656 від 22.10.2014 року; № 653 від 21.10.2014 року; №643 від 13.10.2014 року; № 636 від 09.10.2014 року; № 631 від 07.10.2014 року № 529 від 28.08.2014 року; № 521 від 26.08.2014 року; № 511 від 21.08.2014 року; № 517 від 22.08.2014 року; № 508 від 21.08.2014 року; №624 від 02.10.2014 року; № 495 від 15.08.2014 року; № 484 від 13.08.2014 року. ( а.с.193, 196, 202, 207-208, 214, 219-220, 226, 231, 236, 242, 249, 255, 261 т.1; а. 4, 10, 16, 22, 28, 34, 39, 44, 49, 54, 59, 65, 70 т.2).

Приходними ордерами на товари: №136 від 10.10.2014 року; №175 від 15.10.2014 року; №215 від 24.10.2014 року; № 241 від 28.10.2014 року; № 250 від 30.10.2014 року № 220 від 23.10.2014 року; №199 від 21.10.2014 року; №145 від 13.10.2014 року; №127 від 09.10.2014 року; №177 від 07.10.2014 року; № 107 від 03.10.2014 року. (а.с. 239, 245, 252, 258, 264 т.1; а.с.2, 7, 13, 19, 25, 31, 62 т.2).

Сплата за поставлений товар підтверджується: виписками по рахунку (а.с.192, 201, 206, 213, 218, 225, 230, 235, 241, 247, 248, 254, 260, 266 т.1; а.с.3, 9, 15, 21, 27, 33, 38, 43, 48, 53, 58, 64, 69 т.3).

Факт поставки товару підтверджується товарно-транспортними накладними: №664 від 27.10.20014 року; №485 від 13.08.2014 року; № 471 від 07.08.2014 року; № 481 від 12.08.2014 року; №456 від 04.08.2014 року; № 467 від 06.08.2014 року; № 455 від 01.08.2014 року; №459 від 04.08.2014 року; № 639 від 10.10.2014 року; № 661 від 24.10.2014 року; № 666 від 28.10.2014 року; № 674 від 30.10.2014 року; 656 від 22.10.2014 року; № 653 від 21.10.2014 року; № 643 від 13.10.2014 року; №636 від 26.10.2014 року; № 631№ 07.10.2014 року; № 529 від 28.08.2014 року; №521 від 26.08.2014 року; №511 від 21.08.2014 року; № 517 від 22.08.2014 року; № 508 від 21.08.2014 року; №624 від 02.10.2014 року; № 495 від 15.08.2014 року (а.с. 194-195, 197-198, 203-204, 209-210, 215-216, 221-222, 227-228, 232-233, 237-238, 243-244, 250-251, 256-257, 262-263 т.1; а.с.5-6, 11-12, 17-18, 23-24, 29-30, 35-36, 40-41, 45-46, 50-51, 55-56, 60-61, 66-67 т.2).

Для формування податкового кредиту за вищевказаними операціями ПП Пром-Трейд виписано позивачу податкові накладні:№663 від 27.10.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн, з яких ПДВ на суму 9 960,00 грн; №484 від 13.08.2014 року на загальну суму 12 470,40 грн, з яких ПДВ 2 078,00 грн; №485 від 13.08.2014 року на загальну суму 47 808,00 грн, з яких ПДВ 7 968,00 грн; №471 від 07.08.2014 року на загальну суму 17 400,00 грн, з яких ПДВ 2 900,00 грн; №480 від 12.08.2014 року на загальну суму 24 940,80 грн, з яких ПДВ 4 156,80 грн; № 481 від 12.08.2014 року на загальну суму 35 856,00 грн, з яких ПДВ 5 976,00 грн; № 456 від 04.08.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн, з яких ПДВ 9 960,00 грн; №466 від 06.08.2014 року на загальну суму 31 176,00 грн, з яких ПДВ 5 196,00 грн; №467 від 06.08.2014 року на загальну суму 29 880,00 грн, з яких ПДВ 4 980,00 грн; № 455 від 01.08.2014 року на загальну суму 17 400,00 грн, з яких ПДВ 2 900,00 грн; №459 від 04.08.2014 року на загальну суму 17 400,00 грн, з яких ПДВ 2 900,00 грн; №639 від 10.10.2014 року на загальну суму 17 400,00 грн, з яких ПДВ 2 900,00 грн; № 648 від 15.10.2014 року на загальну суму 17 400,00 грн, з яких ПДВ 2 900,00 грн; № 661 від 24.10.2014 року на загальну суму 17 400,00 грн, з яких ПДВ 2 900,00 грн; № 666 від 28.10.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн, з яких ПДВ 9 960,00 грн; №664 від 27.10.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн, з яких ПДВ 9 960,00 грн; № 656 від 22.10.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн, з яких ПДВ 9 960,00 грн; № 653 від 21.10.2014 року на загальну суму 17 400,00 грн, з яких ПДВ 2 900,00 грн; № 643 від 13.10.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн, з яких ПДВ 9 960,00 грн; № 363 від 09.10.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн, з яких ПДВ 9 960,00 грн; № 631 від 07.10.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн,з яких ПДВ 9 960,00 грн; № 529 від 28.08.204 року на загальну суму 59 760,00 грн, з яких ПДВ 9 960,00 грн; № 521 від 26.08.2014 року; № 511 від 21.08.2014 року на загальну суму 17 400,00 грн,з яких ПДВ 2 900,00 грн; № 517 від 22.08.2014 року на загальну суму 8 700,00грн, з яких ПДВ 1 450,00 грн; № 508 від 21.08.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн ,з яких ПДВ 9 960,00 грн; № 624 від 02.10.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн, з яких 9 960,00 грн; № 495 від 15.08.2014 року на загальну суму 59 760,00 грн з яких ПДВ 9 960,00 грн. (а.с.191, 199-200, 205, 211, 217, 223-224, 229, 234, 240, 246, 253, 259 т.1; а.с.2, 8, 14, 20, 26, 32, 37, 42, 47, 52, 57, 63, 68 т.2).

Також, між позивачем та ПП Електронні маркувальні системи, укладено договір постачання №004 від 14.10.2014 року предметом якого є зобовязання систематично постачати і передавати у власність покупцю певний товар, а покупцем приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору, найменування, асортимент, кількість, ціна , строки постачання вказані у Специфікаціях до договору та є невідємною частиною, загальна сума постачання складається із суми товару, який постачається за всіма Специфікаціями, оформленими за кожну господарську операцію окремо.

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ПП Електронні маркувальні системи підтверджується наступним.

Видатковими накладними: №231 від 08.10.2014 року; №232 від 08.10.2014 року; (а.с.71-72 т.2), експрес накладною № 7724 від 08.10.2014 року (а.с.73 т.2), оборотно-сальдовою відомістю (а.с.79,90,96,100 т.2), відомістю про рух додатків на підприємстві (а.с.80,87,91,95,97,99,101 т.2); накладними на переміщення № 2859 від 10.10.2014 року; № 2891 від 15.10.2014 року; № 2924 від 16.10.2014 року; №2954 від 20.10.2014 року; №3011 від 24.10.2014 року; №3135 від 31.10.2014 року; № 3266 від 12.11.2014 року; №3357 від 26.11.2014 року; №3403 від 28.11.2014 року; № 3433 від 01.12.2014 року (а.с.81-86,92-94,98 т.2); приходними ордерами № 133 від 10.10.2014 року, № 132 від 10.10.2014 року (а.с.88)

Сплата за поставлений товар підтверджується: виписками по рахунку. (а.с. 77,78 т.2)

Факт поставки товару підтверджується товарно-транспортною накладною: № 7724 від 08.10.2014 року, з якою вбачається надходження товару через курєрську службу ТОВ «Нова пошта» та його отримання представником позивача за довіреністю, що знайшло відображення в акті перевірки(а.с.89 т.1,74 т.2).

Для формування податкового кредиту за вищевказаною операцією ПП Електронні маркувальні системи виписано позивачу податкові накладні: №4 від 08.10.2014 року на загальну суму 105 750,00 грн, з яких ПДВ на суму 17 625,00 грн; №5 від 08.10.2014 року на загальну суму 1 410,00 грн, з яких ПДВ 235,00 грн.( а.с.75-76 т.2).

З матеріалів справи вбачається, що наявні договори та складені на їх виконання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, в тому числі і податкові накладні, які є належними доказами правомірності формування позивачем податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами, які крім того, були зареєстровані( на час здійснення господарських операцій) як юридичні особи та на момент проведення фінансово-господарських операцій були платниками податків, а тому мали право здійснювати господарську діяльність шляхом укладення договорів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 1.2, 2.1, 2.2, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі - первинні документи). Первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству, логічна ув'язка окремих показників.

Таким чином, позивачем надані усі необхідні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують його право на формування податкового кредиту.

Крім того, факт надання всіх необхідних первинних документів по здійсненню господарчих операцій з контрагентами позивача відображений в самому акті перевірки.

Крім того, суд зазначає, що транспортною документацією підтверджуєтьсяоперація знадання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, посилання на це увагу суду апеляційної інстанції не заслуговують.

Припущення апелянта щодо нереальності здійснення господарських операцій позивача з контрагентами позивача тільки з підстав неможливості проведення зустрічних перевірок інших контрагентів по ланцюгу їх постачання, судом апеляційної інстанції не приймаються з огляду на зазначене.

Діючий Податковий кодекс України не ставить в залежність право віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Відповідно до матеріалів справи, відповідачем під час перевірки фактично не були дослідженні первинні документи контрагентів. Включення до складу податкового кредиту сум ПДВ є правом окремо взятого платника податків і не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету або встановлено порушення податкового законодавства з боку контрагенту, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Відповідно до акту перевірки, відповідачем під час перевірки були дослідженні, первинні документи позивача та податковим органом не було встановлено порушень в їх складені, які б впливали на формування податкової звітності.

Колегія суддів зазначає, що в діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд України в своїй постанові від 31 січня 2011 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ВІК до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень.

Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобовязання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, рішення касаційного суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Щодо негативної інформації визначеної у акті перевірки про контрагентів позивача (незнаходження їх за місцем реєстрації та іншого), що обумовлює відсутність факту реального здійснення господарських операцій у спірному періоді, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 15 травня 2003 року № 755-ІV, в Єдиному державному реєстрі містяться також відомості про відсутність юридичної особи за її місцезнаходженням, про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, а також відомості про зарезервовані найменування юридичних осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін. А частина 3 цієї статті визначає, якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Тобто, належними та допустимими доказами відсутності платника податків за його місцезнаходженням в розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України у даному випадку є відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Таких доказів відносно контрагентів позивача податковим органом до суду не надано, що безумовно спростовує безпідставні твердження відповідача, викладені у Акті перевірки.

Посилання податкового органу в акті перевірки на акти перевірок інших Державних податкових інспекцій, складені відносно контрагентів позивача (ТОВ НК-Логістик, ПП Пром-Трейд, ПП Електронні маркувальні системи) які, на думку податкового органу, підтверджують неможливість проведення фінансово-господарських операцій ними, є безпідставними, обставини здійснення господарської діяльності вищевказаних контрагентів позивача із іншими контрагентами не є предметом розгляду у даній адміністративній справі, оскільки спір, що виник між сторонами стосується договорів між позивачем та ТОВ НК-Логістик, ПП Пром-Трейд, ПП Електронні маркувальні системи. Вказані у акті перевірки обставини не можуть вважатися доказами нікчемності укладених договорів, оскільки документально ці обставини у судовому засіданні представник відповідача не підтвердив.

Крім того, суд зазначає, що вищезазначена податкова інформація не є перевіркою господарської діяльності контрагентів позивача по взаємовідносинам, в тому числі й з позивачем. Висновки про відсутність реального характеру правочинів податковий орган ґрунтує тільки на відсутності підприємств за юридичною адресою. Сама по собі неможливість реалізації контролюючими органами визначеної законодавством компетенції щодо проведення зустрічних звірок чи перевірок не може вважатись доказом вчинення порушень податкового законодавства платником податків.

Особливості правового регулювання договірних відносин поставки у сфері господарювання визначені в Господарському кодексі України. Так, Господарський кодекс України регламентує питання щодо предмету, кількості, асортименту, строків і порядку поставки, комплектності, якості товарів, що поставляються, претензій у зв'язку з недоліками поставлених товарів, а також встановлює вимогу викладати умови господарських договорів поставки відповідно до Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс».

Частинами п'ятою та шостою статті 267 Господарського кодексу України встановлено, що у договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем. Договором може бути передбачено відвантаження товарів вантажовідправником (виготовлювачем), що не є постачальником, та одержання товарів вантажоодержувачем, що не є покупцем, а також оплата товарів платником, що не є покупцем.

Таким чином, ні законодавство, ні договір поставки не зобов'язують підприємство-постачальника мати власні потужності для виробництва товару, його зберігання або самостійно здійснювати його перевезення. Такими виробничими потужностями, транспортною інфраструктурою можуть володіти інші учасники товарообороту: відповідні дилери, субдилери, посередники у торгівлі вугіллям.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Чинним законодавством України не встановлено обов'язку суб'єкта господарювання при укладенні договорів здійснювати перевірку справжності наданих контрагентами документів шляхом направлення запитів до державних органів, а також: не передбачений обовязок здійснювати перевірку документів щодо всіх контрагентів по ланцюгу здійснення операції стосовно державної реєстрації платника податків, здійснення господарської діяльності, сплати ним податків тощо. Також, належно допустимих доказів того, що угоди носять ознаки нікчемності, апелянт не зазначив.

Колегія суддів вважає, що укладені між позивачем та ТОВ «Транс Агенство Сервіс» на момент розгляду справи є чинними, оскільки в судовому порядку недійсними не визнавались.

Видані позивачу належно оформлені податкові накладні зареєстрованим платником податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій, факт здійснення яких ніхто не спростував, не давали відповідачу підстав для висновку про завищення позивачем сум податкового кредиту з податку на додану вартість. Таким чином, з урахуванням наданих позивачем доказів колегія суддів вважає, що обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій , на які платник податку посилається як на підставу формування податкового кредиту, у судовому засіданні доведені повністю, у звязку з чим колегія не приймає до уваги доводи відповідача про нікчемність правочинів .

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини 2 статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно зі ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Апелянтом не було доведено, що сторони, укладаючи господарські зобовязання, мали умисел на укладення угод з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.

Аналіз вищевикладених положень законодавства свідчить, що на момент формування позивачем податкового кредиту до складу податкового кредиту мали відноситись суми податку на додану вартість, сплачені в ціні товару (робіт, послуг) при їх придбанні, якщо платник податку мав підстави включити витрати на придбання товару до складу валових витрат. Документом, що посвідчував право на отримання податкового кредиту, вважалась податкова накладна, яка підтверджувала сплату податку на додану вартість.

Якщо контрагент не виконав свого зобовязання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених сум податку на додану вартість до податкового кредиту та відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо формування податкового кредиту, має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту та виконав законодавчі умови отримання такого відшкодування.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що органом державної податкової служби, як суб'єктом владних повноважень не доведено, що зазначений вище правочини є таким, що не відповідають моральним засадам суспільства, порушують публічний порядок, спрямовані на не реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, договір постачання товару та надання послуг в судовому порядку не визнавалися незаконними,недійсними або не чинними.

Крім того, чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів, транспортних засобів та іншого устаткування, або спеціальних дозволів у останніх.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У випадку, коли платник податку виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу,тощо.

У разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми витрат до валових витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в діях позивача як платника податку не вбачається порушень діючого законодавства, а господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, що підтверджується наявністю належним чином оформлених документів.

Аналогічної позиції дотримується Верховний суд України в своїй постанові від 31 січня 2011 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма ВІК до Державної податкової інспекції у м. Херсоні про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень .

Верховний Суд України дійшов висновку, що у разі невиконання контрагентом зобовязання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Крім того, рішення касаційного суду узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі БУЛВЕС АД проти Болгарії (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобовязань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Апелянт посилається на відсутність в видаткових накладних необхідних реквізитів, а саме на те, що в наданих на перевірку товарно-транспортних накладних не заповнені поля, де вказується вантажно-розвантажувальні операції товарно-матеріальних цінностей, Окрім того, до перевірки не були надані документи , які засвідчують якість поставленої продукції .

Суд першої інстанції правомірно з урахуванням до ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» та роз'яснень Міністерства фінансів України, викладених в листі від 26.08.2011 р. № 31-08420-07-25/21247, прийшов до висновку що надані позивачем первинні документи складені відповідно до вимог законодавства . Що стосується заповнення товарно-транспортних накладних, то не правильність її заповнення не спростовує реальність здійснення господарської операції, а обовязок її заповнення покладається на контрагента, який надавав послуги .

Окрім того, не надання документу про якість товару, також не впливає на висновки про відсутність реальності здійснення господарської операції , оскільки на відповідача не покладено контроль за якістю продукції , а також не є первинними документами в розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неправомірність прийняття спірних повідомлень-рішень, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, п.1 ч. 1ст. 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Артемівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2016 року у справі № 805/177/16-а - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 13 липня 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлено 18 липня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_3

ОСОБА_4