Справа № 335/3945/16-а
Суддя: Гашук К. В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/3945/16-а 2-а/335/111/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування адміністративного позову зазначила, що вона перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію за віком з 09.09.2011 року, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058-1У від 09.07.2003 року. При цьому їй призначено пенсію у відповідності до Закону України «Про державну службу».

У відповідності до ст. 37 Закону України «Про державну службу», пенсія призначена відповідно до цієї статті в період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених цим Законом, виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а після звільнення з таких посад у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про державну службу».

На час призначення пенсії і по теперішній час позивач працює на посаді судді апеляційного суду Запорізької області.

З 01.04.2015 року відповідачем було призупинено виплату пенсії ОСОБА_1 у звязку із внесенням змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 року Законом України № 213 від 02.03.2015 року.

Позивач вважає дії відповідача щодо призупинення виплати пенсії незаконними та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства.

Так, згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній з 01.04.2015 року), тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Установлення менш сприятливих умов надання гарантій матеріального та соціального забезпечення суддям, що призначені (обрані) на посаду раніше введеного в дію нового правового регулювання, порівняно з тими умовами, що були законодавчо передбачені при призначенні (обранні) їх на посаду, за своїм значенням у системі правового регулювання практично означає зниження рівня незалежності суддів, що є недопустимим у силу положень статті 126 Конституції України та підтверджено практикою Конституційного Суду України.

Крім того, положеннями Закону від 02.03.2015 року, а саме п. п. 5.2. розділу, окрім принципу рівності всіх громадян, порушено принцип пропорційності, оскільки працюючі пенсіонери поставлені в нерівні умови. Зокрема, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону N 1788-ХІІ, не виплачуються.

Натомість у період роботи особи на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до Закону N 1788-ХІІ (розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму), виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Тобто суддів виділено в окрему групу осіб, яким не виплачуються пенсії або щомісячне довічне грошове утримання в разі перебування їх на посаді судді в цей період. Таке обмеження не може бути застосовано, оскільки воно зачіпає саму сутність права на отримання пенсії та є перепоною в реалізації закріпленого статтею 21 Конституції України права, що всі люди є вільні й рівні у своїх правах, які гарантуються Конституцією і не можуть бути скасовані.

Посилаючись на те, що аналіз змін, які внесені Законом України 02.03.2015 року № 213, свідчить про те, що не підлягають виплаті пенсії, призначені у період роботи осіб на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про судоустрій і статус суддів», а їй призначено пенсію у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», дії відповідача є неправомірними і такими, що порушують конституційні права позивача на виплату пенсії за віком, позивач просить суд визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо призупинення нарахування та виплати пенсії за віком з 01.04.2015 року по 31 грудня 2015 року та 01 січня 2016 року та зобовязати Управління пенсійного фонду України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя поновити нарахування та виплату пенсії за віком з 01.04.2015 року по 31 грудня 2015 року та 01 січня 2016 року.

В судове засідання позивач не зявилася, у позові просила справу розглядати у її відсутність.

Представник Управління пенсійного фонду України у Орджонікідзевському районі м. Запоріжжяв судове засідання не зявився, надав через канцелярію суду заперечення проти адміністративного позову та заяву про розгляд справи у її відсутність.

З огляду на приписи ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в письмовому провадженні, за відсутності учасників процесу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09.09.2011 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

На даний час ОСОБА_1 продовжує працювати на посаді судді апеляційного суду Запорізької області.

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року N 213- VIII, яким внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Згідно абзацу другого частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (у редакції чинній з 01.04.2015 року): «Тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року:

У період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Установлення менш сприятливих умов надання гарантій матеріального та соціального забезпечення суддям, що призначені (обрані) на посаду раніше введеного в дію нового правового регулювання, порівняно з тими умовами, що були законодавчо передбачені при призначені (обрані) їх на посаду, за своїм значенням у системі правового регулювання практично означає зниження рівня незалежності суддів, що є недопустимим в силу положень ст. 126 Конституції України.

Крім того, положенням Закону від 02.03.2015 року, а саме п.п. 5 п. 2 розділу І, окрім рівності всіх громадян, порушено принцип пропорційності, оскільки пенсіонери, які продовжують працювати, поставлені у нерівні умови.

Зокрема, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до Закону №1788-ХІІ, не виплачуються.

Натомість у період роботи особи на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до Закону № 1788-ХІІ (розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму) виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Тобто, суддів виділено в окрему групу осіб, яким не виплачується пенсії або довічне грошове утримання в разі їх перебування на посаді судді в цей період. Таке обмеження не може бути застосовано, оскільки воно зачіпає саму сутність права на отримання пенсії та є перепоною у реалізації закріплених ст. ст. 21-24 Конституції України прав, що всі люди є вільні і рівні у своїх правах, які гарантуються Конституцією і не можуть бути скасовані.

Згідно діючої редакції абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-1У, «тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року: у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього закону, не виплачуються».

ОСОБА_1 у вересні 2011 року було призначено на загальних підставах пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не щомісячне грошове утримання на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв'язку з чим призупинення виплати пенсії за віком з посиланням на зміни, внесені Законом України № 213 є неправомірним та таким, що порушує права позивача.

За таких обставин прихожу до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Крім того, враховуючи, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру, які були задоволені судом, а також відповідно до вимог ст. 94 КАС України, суд приходить до висновку, що з Державного бюджету України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 94, 159-163, 186 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя щодо зупинення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.04.2015 року.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01.04.2015 року.

Стягнути з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 (двадцять) копійок судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного адміністративного суду Дніпропетровській області через суд першої інстанції шляхом подачі, в 10 денний строк з дня отримання постанови суду, апеляційної скарги.

Суддя: К.В.Гашук