Справа № 463/1295/16-а
Суддя: Леньо С. І.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 року м. Львів 463/1295/16-а

2-а/463/95/16

Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову № 41 від 10.03.2016р., винесену ЛРА ЛМР про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та винести нову постанову, якою ОСОБА_3 визнати таким, що не підлягає адміністративній відповідальності за ст. ст. 18, 152 КУпАП. Провадження у справі просить закрити у звязку з вчиненням ним дій в стані крайньої необхідності.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 10.02.2016р. Житлово-будівельною компанією «Ваш дім» було неправдиво подано повідомлення до Управління екології та благоустрою Департаменту містобудування ЛМР про незаконну вирубку зелених насаджень по вул. Пасічній, 127 у м. Львові в районі ТДВ «Львівської автобази № 1». Опираючись виключно на дане повідомлення, без встановлення факту вирубки дерев та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, без проведення обєктивної перевірки, КП «Адміністративно-технічне управління» склало протокол про адміністративне правопорушення, а його, як посадову особу директора ТДВ «Львівська автобаза № 1» оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП. Зазначає, що в процесі розгляду справи про адміністративне правопорушення не було зясовано обставин, що мали значення для встановлення істинних причин та наслідків проведення вищевказаних робіт. Крім того, не було зясовано, що вирубка мала місце відносно бурянів, а не дерев, як про це зазначено в повідомленні третіх осіб. Самі ж роботи проводились у звязку з неможливістю ЛМКП «Львівводоканал» здійснити ремонт водопровідної труби діаметром 1000 мм, що проходить під такими кущовими бурянами та внаслідок поломки якої було затоплено всю територію ТДВ «Львівська автобаза № 1». У звязку з наведеним, вважає, що його дії вчинялись в стані крайньої необхідності, що виключає можливість притягнення до адміністративної відповідальності та свідчить про незаконність оскаржуваної постанови. Також, не погоджується із змістом протоколу, на підставі якого винесено оскаржувану постанову, оскільки не було подано доказів про зрізання дерев в кількості 58 шт., а шкода від цього становить 25 553 грн. Аналогічно, в протоколі не зазначено і не встановлено дати вчинення адміністративного правопорушення, що також вважає порушенням, на підставі якого відповідач не вправі був виносити постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Враховуючи наведене, просить скасувати оскаржувану постанову, винести нову постанову, якою визнати його таким, що не підлягає адміністративній відповідальності за ст. 18, 152 КУпАП та провадження у справі закрити.

В судовому засіданні представник позивача згідно договору про надання правової допомоги від 15.07.2016р. ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала. Окрім вищенаведеного, додатково зазначила, що питання про ремонт водопровідної труби перед ЛМКП «Львівводоканал» позивач піднімав з серпня 2015р., однак жодних дій вчинено не було. За її інформацією, ремонт водопровідної труби коштує близько 500 000 грн., і оскільки заподіяна шкода, розмір якої визначений протоколом є меншою, дії позивача мають ознаки крайньої необхідності. Тому, оскаржувану постанову просить скасувати, а позов задовольнити в повному обсязі. Разом з тим, зауважує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази про його вчинення позивачем.

Представник відповідача згідно належної довіреності від 01.02.2016р. ОСОБА_2 в судовому засіданні обґрунтованість позовних вимог заперечила з наступних мотивів. Позивач прибувши на засідання комісії вину у вчиненому визнав повністю, у звязку з чим комісія правомірно, зясувавши всі обставини справи прийняла рішення про притягнення позивача до відповідальності та накладення штрафу в мінімальному розмірі. При цьому, його позицію про вчинення дій в стані крайньої необхідності вважає необґрунтованою. Дозвіл на вирубку зелених насаджень надається компетентним органом місцевого самоврядування за відповідною заявою. Позивач з такою заявою не звертався, при тому що поломка водопровідної труби відбулась задовго до вчинення адміністративного правопорушення. У позивача було достатньо часу для усунення шкоди в законний спосіб. Таким способом останній не скористався, внаслідок чого його дії не можуть кваліфікуватись такими, що вчинені в стані крайньої необхідності. Тому, в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити із наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

З постанови від 10.03.2016р. (а.с.4) вбачається, що ОСОБА_3 притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850 грн., у звязку із скоєнням правопорушення, яке виразилось в тому, що позивач зрізав без дозволу 58 дерев породи клен, акація, алича діаметром від 6 до 30 см на земельній ділянці за адресою м. Львів, вул. Пасічна, 127.

Насамперед, суд відкидає позицію представника позивача про відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення її довірителем, оскільки даний факт, окрім того, що підтверджується мотивами позову, також підтверджується його поясненнями, наданими комісії під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, що відображено в протоколі засідання від 10.03.2016р., на якому позивач був присутній.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Суд не може погодитись з мотивами позову про те, що дії позивача були вчиненні задля усунення шкоди від поломки водопровідної труби.

За правилами ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Зміст крайньої необхідності визначають його умови, за яких дії особи в цьому стані не є адміністративним правопорушенням. У разі крайньої необхідності відбувається зіткнення двох інтересів: загроза заподіяння шкоди одним охоронюваним законом інтересам усувається шляхом заподіяння шкоди, хоча й меншої, іншим. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Крім того, небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не повязаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не повязаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.

Зелені насадження, згідно визначення, закріпленого в ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», це деревна, чагарникова, квіткова та травяна рослинність природного і штучного походження на визначеній території населеного пункту.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 16 цього Закону, на обєктах благоустрою забороняється, в тому числі, самовільно знищувати дерева, кущі тощо.

Згідно ч. 3 ст. 28 Закону, видалення дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення закріплено в п. 9.10 Розділу 9 Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011р., згідно якого, видалення (знесення), висадка, пересадження дерев, кущів, газонів і квітників здійснюється у встановленому порядку відповідно до чинних нормативно-правових документів, вказаних у додатку № 4.

Таким нормативно правовим актом, про який згадується в ч. 3 ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та в п. 9.10 Розділу 9 Правил є «Порядок видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах», затверджений Постановою КМУ № 1045 від 01.08.2006р., яким визначається процедура видалення дерев, кущів, газонів і квітників на території населеного пункту.

Згідно п. 2 цього Порядку, видалення зелених насаджень здійснюється, в тому числі у разі ліквідації аварійної ситуації на інженерних мережах населеного пункту.

При цьому, відповідно до змісту п. п. 3, 4 Порядку, видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється за зверненням фізичної або юридичної особи за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі ордера.

Згідно відповіді ЛМКП «Львівводоканал» від 22.03.2016р. (а.с.39), яка надавалась позивачу на його запит, 20.08.2015р., 12.10.2015р., 02.02.2016р. в журналі центральної диспетчерської служби були зафіксовані заявки щодо витікання води на магістральному водогоні діаметром 1000 мм за адресою м. Львів, вул. Пасічна, 127.

Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що з моменту протікання водопровідної труби позивач не звертався до компетентних органів з заявою про надання дозволу на видалення зелених насаджень на території ТДВ «Львівська автобаза № 1» за адресою м. Львів, вул. Пасічна, 127. Причин, за наявності яких протягом такого тривалого часу позивачем не здійснювались дії з отримання дозволу на видалення зелених насаджень представник позивача не пояснила.

З огляду на викладене, позивач помилково вважає, що вчинені ним дії не є адміністративним правопорушенням.

В справі яка розглядається стану крайньої необхідності суд не вбачає. Спосіб усунення небезпеки майну ТДВ «Львівська автобаза № 1» в даній ситуації не може визнаватись крайнім, оскільки в позивача було більш ніж достатньо часу для вжиття заходів щодо отримання дозволу на видалення зелених насаджень, і відповідно, усунення загрози заподіяння шкоди в законний, а не самовільний спосіб.

Процедура отримання такого дозволу регламентована п. 4 Порядку, відповідно до якого, після надходження заяви утворюється комісія з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості, яка за наслідками розгляду заяви приймає рішення про видалення зелених насаджень, в якому зазначається інформація про кількість зелених насаджень, що підлягають видаленню і залишаються на земельній ділянці.

Не скориставшись таким порядком позивач діяв самовільно, внаслідок чого виключається стан крайньої необхідності, а відтак, виключає можливість скасування оскаржуваної постанови.

Більше того, обовязковою ознакою крайньої необхідності є те, що завдана шкода повинна бути менш значною ніж відвернена, однак не представив суду доказів, що шкода для підприємства, яка завдана протіканням водопровідної труби могла бути більшою ніж та, яка була ним завдана.

Посилання представника позивача на те, що розмір заподіяної шкоди, який визначено протоколом є меншим від відвернутої шкоди вартості ремонту водопровідної труби є необґрунтованим, оскільки вартість ремонту в даному випадку не може вважатись шкодою.

Аналогічно, не є підставою для скасування оскаржуваної постанови оспорювання позивачем розміру шкоди, що зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки така обставина не виключає протиправності діяння та підлягає оцінці виключно під час вирішення питання про її відшкодування.

Доводи про відсутність в протоколі дати вчинення адміністративного правопорушення є безпідставні, оскільки, як вбачається зі змісту такого протоколу (а.с.5), таке правопорушення виявлено 23.02.2016р. о 12.00 год. інженером КП «Адміністративно-технічне управління» ОСОБА_4

З огляду на викладене, позивач помилково вважає, що постанова є незаконною та винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Діючи в межах та у спосіб, визначених чинним законодавством, після виявлення правопорушення, комісією правомірно винесено постанову про притягнення позивача до відповідальності, з врахуванням вимог як матеріального так і процесуального права. Будь-яких інших порушень чинного законодавства в процесі розгляду справи судом не встановлено, внаслідок чого, правові підстави для скасування такої постанови відсутні.

Вимоги про винесення нової постанови та про закриття провадження також не підлягають задоволенню.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення, що винесена адміністративною комісією може бути оскаржено до суду у порядку, визначеному КАС України з особливостями, встановленими КУпАП.

Перелік вимог, які може містити адміністративний позов закріплено в ч. 4 ст. 105 КАС України.

В ст. 293 КУпАП закріплено перелік рішень, які приймаються за наслідками розгляду скарг на постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Ні ст. 105 КАС України, ні ст. 293 КУпАП не віднесено до повноважень суду право прийняття нової постанови щодо суті вчиненого адміністративного проступку.

Оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження мотиви позову, вимога про закриття провадження є також безпідставною.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. ст. ст. 2, 17-19, 71, 105, 128, 160-163, 171-2 КАС України, ст. ст. 9, 17, 18, 152, 251, 254, 256, 258, 268, 288, 293 КУпАП, суд, -

постановив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови № 41 у справі про адміністративне правопорушення від 10 березня 2016 року, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.186 КАС України.

Суддя: Леньо С. І.