Справа № 233/1834/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Каліуш О.В.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року справа №233/1834/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання - Челахової О.О., за участю представника позивача - ОСОБА_4, представника відповідача - Зайцевої О.М.,діючими за довіреностями, розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року у справі № 233/1834/16-а за позовом ОСОБА_6 до Костянтинівського міського центру зайнятості про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 квітня 2016 року, ОСОБА_6 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з адміністративним позовом до Костянтинівського міського центру зайнятості про визнання відповіді Костянтинівського міського центру зайнятості на лист позивача від 29 січня 2016 року незаконною; зобов'язання відповідача повторно розглянути лист позивача та надати відповідь у вигляді документу який мав би юридичні наслідки - постанови, акту, рішенню, тощо (а.с. 1-2).

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року у справі №233/1834/16-а у задоволенні позовних вимог - відмовлено в повному обсязі (а.с. 26-27).

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначив, що при зверненні до відповідача задля встановлення статусу безробітного, відповідачем не надано відповіді на його звернення у вигляді документа, який би мав юридичної сили.

Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що звернення до органу центра зайнятості повинно бути лише у письмовій формі, вважає, що центр зайнятості, не поставивши його на облік як безробітного, грубо порушив права позивача. У зв'язку із вищевказаним апелянт просив суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. (а.с. 34-35).

12 липня 2016 року до канцелярії суду від представника Костянтинівського міського центру зайнятості надійшли заперечення на апеляційну, в яких відповідачем наголошено на тому, що суд першої інстанції прийняв спірну постанову з урахуванням норм матеріального та процесуального права, а, відтак, вона є такою, що підлягає залишенню без змін (а.с. 44).

Представник позивача у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити, постанову суду першої інстанції - скасувати, позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила суд залишити постанову суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне залишити постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 03 березня 2016 року ОСОБА_6 звернувся із письмовою заявою до Костянтинівського міського центру зайнятості, в якій просив надати йому письмову відмову (у вигляді рішення чи іншого документа, який має юридичні наслідки) про неможливість поставити його на облік як безробітного 01 лютого 2016 року (а.с.5).

Листом відповідача від 06 квітня 2016 року № 07/1541/С9 позивача повідомлено про те, що статус безробітного надається особам на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, а також зазначено, що 01 лютого 2016 року позивачу проведено консультацію щодо процедури встановлення статусу безробітного, однак, оскільки відповідного звернення від позивача до Костянтинівського міського центру зайнятості не надходило, останнім не приймалося рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу (а.с.6).

Спірним питанням у справі, є правомірність не надання позивачу рішення у вигляді письмової відмови про встановлення позивачу статусу безробітного на його лист від 29 січня 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що

відсутність письмової заяви про надання статусу безробітного виключає обов'язок відповідача у прийнятті рішення про надання статусу безробітного чи про відмову у наданні такого статусу.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні та організаційні засади реалізації державної політики у сфері зайнятості населення, гарантії держави щодо захисту прав громадян на працю та реалізації їхніх прав на соціальний захист від безробіття визначені Законом України «Про зайнятість населення» від 05 липня 2012 року № 5067-VI (далі - Закон № 5067).

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону № 5067, реалізація права на вибір місця, виду діяльності та роду занять здійснюється шляхом самостійного забезпечення особою своєї зайнятості чи звернення з метою працевлаштування до роботодавця або за сприяння центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, чи суб'єкта господарювання, який надає послуги з посередництва у працевлаштуванні.

Як вбачається з ч. 1 ст. 42 Закону № 5067 статусу безробітного може набути:1) особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; 2) інвалід, який не досяг встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсійного віку та отримує пенсію по інвалідності або соціальну допомогу відповідно до законів України "Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам" та "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам"; 3) особа, молодша 16-річного віку, яка працювала і була звільнена у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці, зокрема припиненням або перепрофілюванням підприємств, установ та організацій, скороченням чисельності (штату) працівників.

Згідно з ч.2 ст.43 Закону № 5067, статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.5 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198 (далі Порядок) статус безробітного надається особам, які зазначені у частині першій статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до статті 46 зазначеного Закону.

Пунктом 6 вищезазначеного Порядку передбачено, що рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу приймається центром зайнятості не пізніше ніж протягом семи календарних днів з дня подання особою заяви про надання статусу безробітного. З наказом про надання (відмову в наданні) статусу безробітного, визначення розміру і строку виплати матеріального забезпечення на випадок безробіття, відкладення, скорочення тривалості та припинення виплати такого забезпечення особа ознайомлюється під час відвідування центру зайнятості, про що ставить підпис у відповідному додатку до персональної картки.

Тобто підставою для прийняття рішення про надання статусу безробітного чи відмову у наданні такого статусу є письмова заява особи про надання статусу безробітного за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача до центру зайнятості із письмовою заявою про встановлення йому статусу безробітного 01 лютого 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутність письмової заяви позивача про надання статусу безробітного виключає обов'язок відповідача у прийнятті рішення про надання статусу безробітного чи про відмову у наданні такого статусу.

Відтак, враховуючи те, що позивач не надавав заяву про встановлення йому статусу безробітного встановленого зразка, відповідав не мав можливості прийняти рішення з цього питання, статусу безробітного позивач не отримав, тому відповідач правомірно надав відповідь на його звернення 23 березня 2016 року в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян».

Що стосується позовних вимог позивача щодо дій відповідача на лист від 29 січня 2016 року, апеляційний суд зазначає, що позивачем не доведено звернення до центру зайнятості з листом від 29 січня 2016 року, що позбавило можливості суд апеляційної інстанції перевірити відповідь відповідача на зазначений лист.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Постанову Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2016 року у справі № 233/1834/16-а - залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 20 липня 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлено 21 липня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова