Справа № 826/20/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 липня 2016 року № 826/20/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація"

до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з

обслуговування великих платників

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

від 30.10.2015 р. №

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Публічного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація" (надалі - Позивач), звернувся з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (надалі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 30.10.2015 р. №.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що в Акті перевірки зроблено помилковий висновок щодо несвоєчасного повернення коштів на рахунок Позивача, що є підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення. Крім того, Позивач звертає увагу, що останній день припав на вихідний день, а отже кошти надійшли в перший робочий день, що не є порушенням.

Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі з підстав викладених в запереченнях на позовну заяву, які є ідентичними висновкам викладеним в Акті перевірки.

У відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Співробітниками Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників проведено позапланову документальну виїзну перевірку ПАТ "Українська автомобільна корпорація" з питань дотримання вимог валютного законодавства за період з 22.12.2014 р. по 23.03.2015 р., згідно листа ПАТ "Банк Креді Агріколь" від 14.04.2015 р. №12312/315.

За результатами перевірки складено акт від 16.10.2015 р. №1014/28-10-42-30/03121566 (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлені наступні порушення: ст.2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994р. №185/94-ВР (із змінами і доповненнями). Порушення резидентами термінів, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3% від суми неодержаної виручки в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Не погоджуючись з висновками викладеними в Акті перевірки Позивачем подано заперечення до Контролюючого органу, за результатом розгляду заперечень Контролюючий орган Листом від 28.10.2015 р. №24266/10/28-10-42-3-10 повідомив Позивача, що висновки Акту перевірки залишено без змін.

На підставі Акту перевірки Контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 30.10.2015 року №, яким нарахована пеня за порушення термінів розрахунку у сфері ЗЕД в сумі 8950,10грн.

Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням Позивачем подано Скаргу до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України), за результатом розгляду скарги ДФС України 25.12.2015 р. прийнято рішення №27663/6/99-99-10-01-04-25 від 25.12.2015 року, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення, а скаргу - без задоволення.

Позивач вважає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є неправомірним, а тому звернувся до Суду з відповідним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Позивачем (Покупець), з однієї сторони, та "AB ORLEN LIETUVA" ((Литва) Продавець), з іншої сторони, укладено Договір купівлі-продаж на 2014 рік від 20.12.2013 року №LТ/14/042/R/ТW/E (надалі - Договір №LТ/14/042/R/ТW/E).

У відповідності до умов Договору №LТ/14/042/R/ТW/E "AB ORLEN LIETUVA" (Литва) є постачальником пального через АЗС Корпорації "УкрАВТО"; умовами поставки Товарів - DAP Білорусія - України відповідно до Інкомерс 2010, валюта договору - американський долар США; оплата за поставлений Товар (нафтопродукти) здійснюється на умовах передплати.

Позивачем в грудні 2014 року здійснено передплату за Товар (нафтопродукти) відповідно до платіжних доручень: від 22.12.2014 р. №810, від 22.12.2014 р. №815 та від 22.12.2014 р. №816 на загальну суму 396164,00 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами Товар (нафтопродукти) на суму 267292,17 доларів США надійшов на митну територію України відповідно до митних декларацій типу ІМ-40: №100260005/2014/191411 від 30.12.2014 р., №100260005/2014/191410 від 30.12.2014 р., №100260001/2014/136007 від 03.01.2015 р.

У зв'язку з укладання сторонами у січні 2015 року нового Договору №LТ/14/042/R/ТW/E від 02.01.2015 р., Постачальник "AB ORLEN LIETUVA" (Литва) 20.03.2015 року повернув Позивачу невикористану частину передплати за товар у розмірі 128871,83 доларів США.

Відповідач під час розгляду справи наголошує, Постачальник "AB ORLEN LIETUVA" (Литва) повернув 20.03.2015 р. на розрахунковий рахунок невикористану суму передплати у розмірі 128871,83 доларів США, а згідно виписки банку повернуті кошти надійшли на рахунок Позивача 23.03.2015 р., оскільки граничний термін сплинув 22.03.2015 р. то в даному випадку прострочення становить - 1 день, що є порушенням вимог законодавства.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» від 23.09.1994 р. №185/94-ВР (надалі - Закон №185/94-ВР) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. При поміщенні товарів у митний режим переробки за межами митної території строк повернення цих товарів або продуктів їх переробки на митну територію України у митному режимі імпорту визначається відповідно до Митного кодексу України. Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Статтею 2 Закону №185/94-ВР, закріплено принципи свободи зовнішньоекономічного підприємства, що полягає у праві суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності добровільно виступати у зовнішньоекономічні зв'язки; права суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності здійснювати її в будь-яких формах, які прямо незаборонені чинними законами України; обов'язку додержувати при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності порядку, встановленого законами України; виключному праві власності суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності на всі одержані ними результати зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ст. 4 Закону №85/94-ВР, порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

У відповідності до п. 3 Постанови Правління Національного банку України від 16.11.2012 р. №475 "Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті" (надалі Постанова №475), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.11.2012 р. за № 1921/22233, розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях і та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Пунктом 5 Постанови №475 передбачено, що вимога щодо обов'язкового продажу поширюється на надходження в іноземній валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 лютого 1998 року № 34 [у редакції постанови Правління Національного банку України від 02 жовтня 2002 року № 378, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 жовтня 2002 року за № 841/7129 (зі змінами)], та у російських рублях.

Уповноважений банк зобов'язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, на які поширюється вимога щодо обов'язкового продажу, на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 (пункт 6 Постанови №475).

Згідно з п. 7 Постанови №475, суб'єкт міжбанківського валютного ринку України (суб'єкт ринку) зобов'язаний здійснити обов'язковий продаж надходжень в іноземній валюті згідно з вимогами цієї постанови та у встановленому Національним банком України розмірі: без доручення клієнта; не пізніше ніж на наступний робочий день після дня зарахування таких надходжень на розподільчий рахунок.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що згідно SWIFT-повідомлення МТ 103 Single Customer Credit Transfer, міжнародний платіж у сумі 128871,83 доларів США відправлено Постачальником 20.03.2015 р. о 5:46 год. та одержано обслуговуючим банком Позивача 20.03.2015 р. о 11:46 год. (ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК").

Як вбачається з Акту перевірки у Позивача в Філії "КІБ" ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" Київ відкритий 06.07.2007 р. валютний рахунок №00100 (долар США).

З SWIFT-повідомлення МТ 103 Single Customer Credit Transfer вбачається, що кошти в розмірі 128871,83 доларів США надійшли 20.03.2014 р. на рахунок в Філії "КІБ" ПАТ "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК" Київ №00100, який є валютним (долар США).

Згідно із п.1.3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 p. № 1172/8493 (надалі - Інструкція №492) клієнти мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору, крім випадків, якщо банк не має змоги прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.

За поточними рахунками, що відкриваються банками суб'єктам господарювання в національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України (п.5.1 Інструкції №492).

Поточний рахунок в іноземній валюті відкривається суб'єкту господарювання для зберігання грошей і проведення розрахунків у межах законодавства України в безготівковій та готівковій іноземній валюті, для здійснення поточних операцій, визначених законодавством України, для здійснення інвестицій за кордон, розрахунків за купівлю-продаж облігацій зовнішньої державної позики України, для зарахування, використання і погашення кредитів (позик, фінансової допомоги) в іноземній валюті, для надходження іноземних інвестицій в Україну відповідно до законодавства України, а також для проведення операцій, передбачених генеральною ліцензією Національного банку на здійснення валютних операцій (п. 5.2 Інструкції №492).

Відповідно до п. 5.3 Інструкції №492 на поточні рахунки в іноземній валюті юридичних осіб-резидентів зараховуються у тому числі кошти через розподільні рахунки перераховані з-за кордону нерезидентами за зовнішньоекономічними контрактами (договорами, угодами).

З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що юридичні особи мають право відкривати як поточні рахунки в банках в національній валюті так і рахунки для здійснення зовнішньоекономічної діяльності та зарахування на них коштів в іноземній валюті.

Датою зарахування валютної виручки вважається зарахування її на відповідний валютний рахунок. Подальший рух коштів з валютного на поточний рахунок юридичної особи, у тому числі і з використанням розподільчого рахунку, свідчить про використання коштів вже на території України в перерахунку на національну валюту і не може вважатись первинним надходженням коштів внаслідок виконання зовнішньоекономічних контрактів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 16 лютого 2015 року №К/800/53929/13.

Суд звертає увагу, що 20.03.2014 р. припадало на п'ятницю та враховуючи, що кошти надійшли в іноземній валюті (долари США), то відповідно до п. 5 - п. 7 Постанови №475 Уповноважений банк зобов'язаний попередньо зараховувати надходження в іноземній валюті, а на наступний робочій день їх продати та зарахувати на розподільчий рахунок Позивача.

Як вже встановлено Судом кошти надійшли на рахунок Позивача 20.03.2014 р. (п'ятницю) то відповідно наступний робочий день був саме 23.03.2014 р. (понеділок), а отже кошти на гривневий рахунок були зараховані своєчасно, що не суперечить законодавству.

Враховуючи вищевикладене, пояснення Відповідача, що датою зарахування коштів в іноземній валюті є дата перерахування коштів з розподільчого на відповідний поточний рахунок підприємства є помилковим, тому Контролюючим органом неправильно нарахована пеня в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні, як наслідок спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищенаведене, Суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст.ст. 69, 70 71, 158-163,167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників від 30.10.2015 р. №.

3. Стягнути з Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства "Українська автомобільна корпорація" судові витрати в розмірі 1218,00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук