Справа № 2а-1243/10/1231
Суддя: Гімон Микола Михайлович
Дата ухвалення: 2011-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Євтіфієв В.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2011 року справа №2а-1243/10/1231 приміщення суду за адресою:83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гімона М.М.

суддів Василенко Л.А. , Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові Луганської області та представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Стахановського міського суду Луганської області від 16 листопада 2010 року у справі № 2а-1243/10/1231 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові Луганської області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Стахановського міського суду Луганської області від 16 листопада 2010 року позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові Луганської області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії задоволено. Визнано бездіяльність відповідача незаконною та зобовязано здійснити позивачу перерахунок підвищення до пенсії, як дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 28.04.2010 року по 28.10.210 року з урахуванням фактично виплачених сум.

Представник позивача з таким судовим рішення не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначив, що доплата громадянам, віднесеним до «дітей війни» здійснюється до пенсії щомісячно і має постійний характер, тому суд першої інстанції в своїй постанові необґрунтовано обмежив у часі строк, за який відповідач зобовязаний здійснити перерахунок та виплату сум.

Відповідач також не погодився з судовим рішення та подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати в звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що ст. 7 Закону Країни «Про соціальний захист дітей війни» фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим законом, здійснюється за рахунок Державного бюджету України, а не з Бюджету Пенсійного Фонду України, а тому Пенсійний Фонд України є неналежним відповідачем в цій справі. Апелянт також посилається на неврегульованість на законодавчому рівні механізму та умов виплати допомоги особам, які мають статус «дитина війни», прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України та приписів ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що призвело до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції справа розглянута в порядку скороченого провадження, тому відповідно до абз.4 частини восьмої статті 183-2 КАС України апеляційна скарга розглянута в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач належить до соціальної групи «діти війни», що підтверджується посвідченням, та користується правами і пільгами, встановленими Законом України «Про соціальний захист дітей війни».

Відповідно до статті 6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни , який набрав чинності з 01.01.2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Спірні правовідносини розглядаються за період з 28.04.2010 року, оскільки позовні вимоги за попередній період ухвалою суду першої інстанції від 01.11.2010 року залишені без розгляду, вказана ухвала оскаржується окремо.

Суд першої інстанції, задовольняючі позовні вимоги, обґрунтовано виходив з того, що позивач має право на підвищення пенсії на 30 % мінімальної пенсії за віком, розмір якої визначається згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Доводи представника позивача про те, що відновлюючи права позивача на отримання підвищення до пенсії у встановленому законом розмірі, суд першої інстанції повинен зобовязати відповідача не порушувати їх і в майбутньому, є помилковими.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що в межах Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягає порушене право позивача, внаслідок чого зобовязання відповідача в подальшому здійснювати нарахування підвищення до пенсії дитині війни, є безпідставним, оскільки встановлює обовязки на майбутнє без наявності спірних правовідносин, які можуть бути в подальшому припиненні або змінені в сторону зменшення, шляхом внесення змін до закону.

Щодо доводів апеляції відповідача, колегія суддів вважає їх необґрунтованими щодо порушення судом першої інстанції положень статті 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», відповідно до якої фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України і виплата підвищення до пенсії правомірно здійснюється в межах бюджетних асигнувань, оскільки вказана норма регулює питання походження коштів на здійснення відповідних виплат, а не орган, на який покладено обовязок цих виплат, і їх розмір.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та задовольнив позов з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу, є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 183-2, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові Луганської області та представника позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Стахановського міського суду Луганської області від 16 листопада 2010 року у справі № 2а-1243/10/1231 за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Стаханові Луганської області про визнання бездіяльності незаконною та зобовязання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів