Справа № 826/25901/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод металевих виробів “Експозитор”

до

Київської міської митниці Державної фіскальної служби

третя особа

Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про

визнання протиправними та скасування рішень і карток відмовити, зобов’язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

В судове засідання 16 червня 2016 року представники сторін не з’явились; представником позивача попередньо подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника; у зв’язку із чим, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ “Завод металевих виробів “Експозитор” подало до Київської міської митниці електронну митну декларацію №100270002/2015/254054 з метою здійснення митного оформлення товару, а саме “котли для центрального опалення потужністю не більш як 100кВт на твердому паливі; Торговельна марка – EXPO-THERM; виробник: Termo-Tech P.W.T.K. Sp. Z o.o; країна виробництва: PL.

При цьому митна вартість товару визначена позивачем за ціною договору (основним методом).

Вказані товари ввезено позивачем на підставі дистрибуторської угоди від 25 березня 2015 року, укладеною між “Termo-Tech P.W.T.K. Sp. Z o.o” (Польща) (продавець) та ТОВ “Завод металевих виробів “Експозитор” (Україна) (покупець).

На підтвердження заявленої митної вартості позивач надав копії наступних документів: вказаної вище дистрибуторської угоди; картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами від 02 вересня 2014 року; міжнародної автомобільної накладної (CMR) від 23 квітня 2015 року; документа, що підтверджує вартість перевезення товару від 23 квітня 2015 року №41; рахунку-фактури (інвойсу) від 23 квітня 2015 року №І/000001/15; декларацій про відповідність від 27 квітня 2015 року; інформації про позитивні результати здійснення фітосанітарного контролю товару від 23 квітня 2015 року №2730; інформації про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 23 квітня 2015 року №2730; сертифіката про походження товару від 23 квітня 2015 року №PL/MF/AK 0356780; митної декларації країни відправлення від 23 квітня 2015 року.

Київською міською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 30 квітня 2015 року №100000011/2015/000071/2, у зв’язку з наступним: декларантом до митної вартості додані витрати на транспортування оцінюваних товарів, інші витрати, такі як тара, пакування, навантаження та страхування до митної вартості не додано; інформація щодо включення цих витрат до ціни товару в наданих декларантом документах відсутня; відсутні відомості щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті, а саме: в наданому документі на оплату товару відсутні реквізити документу, будь-які печатки та штампи, тому ідентифікувати даний документ неможливо; також, в даному документі зазначено, що оплата здійснена згідно інвойсу №1 від 07 квітня 2015 року, тоді як оцінюваний товар постачається за інвойсом від 23 квітня 2015 року №1/000001/15; згідно положень пункту 4-7, 10 дистриб’юторської угоди від 25 березня 2015 року, покупець зобов’язаний звітувати продавцю про кон’юнктуру ринку аналогічної продукції, про свою торгівельну діяльність у цьому напрямку, зобов’язаний проводити рекламну компанію продавця, тобто продавець прямо та опосередковано контролює діяльність покупця. Таким чином, між покупцем та продавцем вбачається наявність взаємозв’язку; наданий декларантом для підтвердження митної вартості на запит органу доходів та зборів прайс-лист, який містить ціни в польських злотих, які при перерахунку у валюту контракту євро відповідають наведеним у інвойсі. Між цим, на офіційному сайті виробника розміщено загальний прайс-лист ціни порядку у 3 рази більші, ніж ціни у прайс-листу для покупця; декларантом відмовлено у поданні додатково запрошених документів, а саме не надано висновок експертної організації щодо ціни товару, не наданий транспортний документ, згідно якого постачається товар, що не дає можливості здійснити перевірку заявлених відомостей про вартість товару.

Позивач вважає протиправними дії митного органу щодо коригування митної вартості товару та не погоджується зі спірними рішенням та карткою відмови, оскільки позивачем подано відповідачу всі документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів; подані документи не містять розбіжностей, відсутні ознаки підробки, а також документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

В письмовому запереченні проти позову відповідач вказав про відповідність оскаржуваних рішення та картки відмови вимогам законодавства.

Окружний адміністративний суд міста Києва погоджується з позовними вимогами ТОВ “Завод металевих виробів “Експозитор”, виходячи з наступних мотивів.

Порядок визначення митної вартості імпортованих через митний кордон України товарів встановлений Митним кодексом України.

Стаття 4 Митного кодексу України визначає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно зі статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов’язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов’язані між собою особи або хоч і пов’язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно з частиною другою статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Наведені правові норми вказують, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, з урахуванням відповідних обмежень, є перший метод - за ціною договору (вартість операції); при цьому застосування другорядних методів визначення митної вартості товарів може мати місце виключно при неможливості застосування основного; у свою чергу основний метод визначення митної вартості товарів не застосовується лише якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Досліджуючи правомірність застосування позивачем основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, суд встановив, що немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів; щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Відповідачем не доведено та не надано відповідних підтверджуючих доказів того, що використані позивачем, як декларантом, або уповноваженою ним особою відомості щодо митної вартості імпортованих товарів не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов’язковою при її обчисленні.

Згідно частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п’ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об’єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов’язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов’язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов’язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як підтверджують матеріали справи та про що зазначено вище, позивач в якості підтвердження митної вартості товарів надав необхідні та достатні документи при митному оформлені товару; у свою чергу відповідачем не доведено суду, що надані позивачем документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача про не підтвердження позивачем вартості таких витрат, як тара, пакування, навантаження та страхування, оскільки ТОВ “Завод металевих виробів “Експозитор” надано лист “Termo-Tech P.W.T.K” та довідку від 23 квітня 2015 року, що підтверджує вартість цих витрат.

Доводи відповідача про відсутність відомості щодо ціни, яка сплачена або підлягає сплаті, також не приймаються судом до уваги, оскільки платіжне доручення в іноземній валюті від 20 квітня 2016 року №2 містить необхідні для ідентифікації реквізити, а саме номер та дату, і містить інформацію про ціну товару.

Відповідач також зазначив, що у вказаному платіжному документі міститься розбіжність у зазначенні реквізитів інвойсу, однак судом встановлено, що відповідно до параграфу 2 дистриб’юторської угоди, перші три поставки здійснюються за 100% передплатою, у зв’язку із чим, “Termo-Tech P.W.T.K. Sp. Z o.o” надано проформу інвойс від 17 квітня 2015 року №1 у якому вказано ціни на товар та інвойс від 23 квітня 2015 року №1/000001/15, за яким здійснено поставку цього товару після його оплати згідно платіжного доручення в іноземній валюті від 20 квітня 2016 року №2.

Посилання відповідача на наявність взаємозв’язку між покупцем та продавцем, також не знайшли свого підтвердження, оскільки обов’язок покупця звітувати продавцю про кон’юктуру ринку аналогічної продукції, про свою торгівельну діяльність у цьому напрямку, проводити рекламну компанію продавця, передбачений дистриб’юторською угодою не підтверджує вказаних обставин, а лише свідчить про відносини покупця з продавцем.

Стосовно доводів митного органу про розбіжність ціни на товари, зазначеної у прайс-листі, наданому для підтвердження митної вартості та прайс-листі, який міститься на офіційному сайті виробника, спростовуються зокрема листом “Termo-Tech P.W.T.K. Sp. Z o.o”, у якому зазначено, що товар позивачу реалізовано зі знижками за спеціальними цінами, які залежать від обсягу замовлення та асортименту.

Суд також звертає увагу на те, що довідка від 23 квітня 2015 року №41 підтверджує вартість перевезення товару, що спростовує доводи відповідача про ненадання позивачем транспортного документу.

Згідно частини першої першій статті 55 Митного кодексу України визначено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Водночас судом не встановлено, а відповідачем не зазначено конкретних обставин, що стали підставою для коригування митної вартості, зокрема, що відомості про митну вартість товарів є неповними та/або недостовірними, або невірно визначено митну вартість товарів.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об’єктивна можливість застосування першого методу відповідачем не спростована.

Як вимагає частина друга статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Зі змісту оскаржуваного рішення Київської міської митниці про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що воно не містить наявної в митного органу інформації, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; та не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

В частині позовних вимог про зобов’язання відповідача скласти та надати Головному управлінню Державної казначейської служби України у місті Києві висновок про повернення позивачу надміру сплаченого при митному оформленні товару суми мита у розмірі 17 991,28 грн. та суми податку на додану вартість на 31 276,85 грн., суд звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 301 Митного кодексу України передбачено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У відповідності до частини першої статті 301 Митного кодексу України помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Взаємовідносини митних органів та органів Державної казначейської служби України в процесі процедури повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, у тому числі у випадках, зазначених у статті 264, частині четвертій статті 284 Митного кодексу України та в міжнародних договорах України визначає Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затверджений наказом Державної митної служби України від 20 липня 2007 року №618 (далі по тексту – Порядок).

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку визначено, що для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб’єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Згідно пункту 43.1 статті 43 Податкового кодексу України заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Пунктом 43.3 статті 43 Податкового кодексу України передбачено, що обов’язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов’язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Судом встановлено, що з метою повернення надмірно сплачених коштів позивач звернувся до Київської міської митниці із заявою про повернення коштів від 22 жовтня 2015 року №10-21, яка відповідає вимогам Порядку.

Згідно пунктів 2-4 розділу ІІІ Порядку заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Відділ перевіряє факт перерахування митних та інших платежів з відповідного рахунку до Державного бюджету України та наявність переплати.

Для підготовки висновку про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи (далі - Висновок про повернення), форма якого наведена в додатку 1 до Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженого наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20 липня 2007 року №611/147, керівництвом Відділу за потреби ініціюється проведення перевірки в митному органі щодо правильності митного оформлення із залученням відповідних підрозділів митного органу. Порядок і форма складання документа, у якому відображатимуться результати перевірки, визначаються наказом Державної митної служби України.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що виникнення права на повернення сплачених податків і зборів пов’язується з певними обставинами та відповідною процедурою, зокрема: наявність факту переплати та подання заяви платником.

Суд звертає увагу, що факт надмірної сплати суми податку на додану вартість у розмірі 31 276,85 грн. та митних платежів у розмірі 17 991,28 грн. відповідачем не заперечується, що підтверджується листом Київської міської митниці від 04 листопада 2015 року №6670/10/26-70-25-02-06.

Враховуючи, що рішення Київської міської митниці про коригування митної вартості товарів від 30 квітня 2015 року №100000011/2015/000071/2, у зв’язку з прийняттям якого відбулась переплата ТОВ “Завод металевих виробів “Експозитор” коштів є протиправним, суд приходить до висновку про наявність факту надмірної (у розмірі більшому, ніж необхідно) сплати суми податку на додану вартість у розмірі 31 276,85 грн. та митних платежів у розмірі 17 991,28 грн., а факт звернення позивача до відповідача із заявою про повернення коштів підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до пункту 7 розділу ІІІ Порядку висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів повинен бути прийнятий митним органом не пізніше ніж за п’ять робочих днів до закінчення 20-денного строку з дня подання платниками податків заяви.

Наведене свідчить, що на митний орган покладено обов’язок у визначений строк підготувати висновок про повернення відповідних сум коштів та подати його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, який відповідно здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов’язань платникам податків.

Таким чином, наведене є підставою для зобов’язання відповідача підготувати висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених по митній декларації №100270002/2015/254054 суми податку на додану вартість у розмірі 31 276,85 грн. та мита у розмірі 17 991,28 грн., та направлення його Головному управлінню Державної казначейської служби України у місті Києві до виконання.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, на думку Окружного адміністративного суду міста Києва, Київською міською митницею не доведено правомірність та обґрунтованість підстав для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ “Завод металевих виробів “Експозитор” підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб’єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб’єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод металевих виробів “Експозитор” задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів від 30 квітня 2015 року №100000011/2015/000071/2.

4. Зобов’язати Київську міську митницю Державної фіскальної служби України підготувати висновок про повернення надмірно сплачених митних платежів Товариству з обмеженою відповідальністю “Завод металевих виробів “Експозитор” та направити його Головному управлінню Державної казначейської служби України у місті Києві для виконання.

5. Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Завод металевих виробів “Експозитор” понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 814,00 грн. (три тисячі вісімсот чотирнадцять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці Державної фіскальної служби.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко