Справа № 805/3483/15-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

19 липня 2016 р. Справа № 805/3483/15-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кірієнко В.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк АКТИВ-БАНК в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк АКТИВ-БАНК ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк АКТИВ-БАНК в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк АКТИВ-БАНК ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності щодо невключення за договором №ДФО-40-181152 від 13.06.2014 року до переліку вкладників ПАТ «КБ «Актив-банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в межах 200000 грн. та до Реєстру акцептованих вимог кредиторів; зобовязання включити до переліку вкладників ПАТ «КБ «Актив-банк» за договором №ДФО-40-181152 від 13.06.2014 року та до Реєстру акцептованих вимог кредиторів; зобовязання включити до Загального реєстру вкладників ПАТ «КБ «Актив-банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та здійснити виплату гарантованої суми.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.06.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» (банк) та ОСОБА_3 (вкладник) укладено договір №ДФО-40-181152 строкового вкладу «Актив прибутковий», за яким вкладник відкрив депозитний рахунок на користь ОСОБА_1 (третя особа). Пунктами 1.1 та 1.2 вказаного договору передбачено, що банк відкриває вкладнику депозитний рахунок №2807 (валюта долар США) та приймає на нього грошові кошти у сумі 14117 доларів США, вклад вноситься на строк 1 місяць, з 13.06.2014р. до 13.07.2014р., днем повернення вкладу є 13.07.2014р. Пунктом 1.3 вказаного договору передбачені додаткові умови, за якими третя особа набуває права вкладника з часу предявлення нею до банку першої вимоги, що оформлюється шляхом укладання між банком та третьою особою додаткового договору до цього договору. До набуття третьою особою прав вкладника ці права належать вкладнику. Розпорядження коштами за депозитним рахунком третьою особою здійснюється лише після її ідентифікації банком. Позивач зазначає, що згідно платіжного доручення №3073 від 13.06.2014р. ОСОБА_3 залучено кошти у розмірі 14117 доларів США на депозит за договором №ДФО-40-181152 від 13.06.2014р. на рахунок №2807. 13.06.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» (банк) та ОСОБА_1 (клієнт) укладено Додатковий договір №1 до договору №ДФО-40-181152 від 13.06.2014 року строкового вкладу «Актив прибутковий», за яким Клієнт набуває право на вклад за Основним договором та вважається вкладником за Основним договором. Проте, при зверненні позивача 18.07.2014 року до відділення банку з вимогою щодо повернення строкового банківського вкладу, останній в усній формі було відмовлено в їх видачі з приводу відсутності готівки. При зверненні позивача в січні 2015 року до банку та Відділення фонду щодо включення її до Загального реєстру вкладників для отримання гарантованої суми відшкодування та реєстру акцептованих вимог, правочин визнано нікчемним та невизнано кредиторських вимог ОСОБА_1 Таким чином, позивач просив визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 щодо невключення її за договором №ДФО-40-181152 від 13.06.2014 року до переліку вкладників ПАТ «КБ «Актив-банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду в межах 200000 грн. та до Реєстру акцептованих вимог кредиторів; зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_2 включити до переліку вкладників ПАТ «КБ «Актив-банк» за договором №ДФО-40-181152 від 13.06.2014 року ОСОБА_1 та до Реєстру акцептованих вимог кредиторів; зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити ОСОБА_1 до Загального реєстру вкладників ПАТ «КБ «Актив-банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та здійснити виплату гарантованої суми.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Представник відповідача 1 просив здійснити розгляд справи без його участі. Представником позивача до суду надано заяву щодо здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

13.06.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» (банк) та ОСОБА_3 (вкладник) укладено договір №ДФО-40-181152 строкового вкладу «Актив прибутковий», за яким вкладник відкрив депозитний рахунок на користь ОСОБА_1 (третя особа).

Пунктами 1.1 та 1.2 вказаного договору передбачено, що банк відкриває вкладнику депозитний рахунок №2807 (валюта долар США) та приймає на нього грошові кошти у сумі 14117 доларів США, вклад вноситься на строк 1 місяць, з 13.06.2014р. до 13.07.2014р., днем повернення вкладу є 13.07.2014р.

Пунктом 1.3 вказаного договору передбачені додаткові умови, за якими третя особа набуває права вкладника з часу предявлення нею до банку першої вимоги, що оформлюється шляхом укладання між банком та третьою особою додаткового договору до цього договору. До набуття третьою особою прав вкладника ці права належать вкладнику. Розпорядження коштами за депозитним рахунком третьою особою здійснюється лише після її ідентифікації банком.

Згідно платіжного доручення №3073 від 13.06.2014р. ОСОБА_3 залучено кошти у розмірі 14117 доларів США на депозит за договором №ДФО-40-181152 від 13.06.2014р. на рахунок №2807.

13.06.2014 року між ПАТ «Комерційний банк «АКТИВ-БАНК» (банк) та ОСОБА_1 (клієнт) укладено Додатковий договір №1 до договору №ДФО-40-181152 від 13.06.2014 року строкового вкладу «Актив прибутковий», за яким Клієнт набуває право на вклад за Основним договором та вважається вкладником за Основним договором.

Постановою Правління Національного банку України від 02.08.2014р. №545 ПАТ КБ Актив-банк віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.09.2014р. №79 вирішено розпочати з 03.09.2014р. процедуру виведення ПАТ КБ Актив-банк з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 03.09.2014р. по 03.12.2014р., уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ КБ Актив-банк призначено ОСОБА_2.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 03.12.2014р. №134 продовжено строки тимчасової адміністрації ПАТ КБ Актив-банк.

Згідно з постановою Правління Національного банку України від 23.12.2014р. №838 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ Актив-банк.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014р. №158 розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ Актив-банк з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до плану врегулювання, з 24.12.2014р.

Також, вказаним рішенням уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ Актив-банк призначено ОСОБА_2 строком на один рік з 24.12.2014р. по 23.12.2015р. включно.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.09.2015р. №179, всі повноваження ліквідатора ПуАТ КБ Актив-банк передано ОСОБА_4 з 01.10.2015р.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.12.2015р. №223, продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ Актив-банк на один рік по 23.12.2016р. включно та призначено уповноваженою особою Фонду ОСОБА_4.

Суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Юрисдикція адміністративних судів визначена в частинах першій та другій статті 17 КАС України, а саме: юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьою статті 2 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі Закон № 2343-XII) передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статті 1 Закону України Про банки і банківську діяльність (далі Закон № 2121-III) цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційній і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Пунктом шостим статті 2 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі Закон № 4452-VI) визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 ГПК України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Такий правовий висновок викладено в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 за позовом Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії.

Частиною першою статті 244-2 КАС України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про закриття провадження у даній справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 2, 157, 160, 165, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк АКТИВ-БАНК в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк АКТИВ-БАНК ОСОБА_2, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому проваджені або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кірієнко В.О.