Справа № 826/26930/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 21.07.2016. Зареєстровано: 22.07.2016. Забезпечено надання загального доступу: 26.07.2016.
Результат оскарження 27.11.2018 Верховний Суд: скасовано судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалено нове судове рішення
Номер судового провадження: не визначено
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні
за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»
до Ковельської об'єднаної державної податкової інспекції Головного
управління Державної фіскальної служби України у Волинській області,
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що розрахунок сум акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів здійснювався відповідно до податкового законодавства. При цьому вартість підакцизних товарів отриманих від здійснення оптової торгівлі не підлягають оподаткуванню акцизним податком, оскільки останні були реалізовані з метою їх подальшого комерційного використання покупцем у своїй господарській діяльності, а відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню як протиправне.
Крім того, Позивач звертає увагу, на порушення Контролюючим органом правил та процедури проведення камеральної перевірки, а також визначення розміру штрафних санкцій, розмір яких, у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні не відповідає вимогам п.123.1 ст.123 Податкового кодексу України.
Відповідач, надав Суду письмові заперечення, в яких заперечує в повному обсязі на позовну заяву. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам викладеним в акті перевірки.
Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що за результатами здійснення господарської діяльності ПАТ «Укрнафта» 22.06.2015 року подано до Ковельської ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області Декларацію з акцизного податку разом із додатком № 6 (розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів) за травень 2015 року.
Ковельською об'єднаною державною податкової інспекцією ГУ ДФС України у Волинській області 16.07.15р. проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у декларації з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів ПАТ «Укрнафта» за травень 2015 року. За результатом перевірки складено акт № 543/15-02/00135390 (надалі - Акт перевірки).
Позивач не погоджується з податковим повідомленням-рішенням прийнятим Контролюючим органом, вважає його протиправним, а тому звернувся до суду із відповідним позовом.
Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.
Положеннями пп. 14.1.4 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).
Відповідно до п. 212.1.11 ст. 212 ПК України платником акцизного податку є особа - суб'єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.
При цьому п.14.1.212 ст.14 Податкового кодексу України визначено, що реалізацією суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - є продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.
Відповідно до п.213.1.9 п.213.1, пп.214.1.4 п.214.1 ст.214 ПК України об'єктом оподаткування є операції з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів; базою оподаткування є вартість підакцизних товарів (з ПДВ), що реалізовані суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі.
У своїх запереченнях відповідач зазначає, що обов'язок зі сплати акцизного податку виникає в особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів споживачам, незалежно від умов продажу та форми розрахунків під час здійснення операції. Також відповідач посилається на положення ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять», яким визначено поняття роздрібна торгівля та вказує на те, що через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевим споживачам, оскільки останні не мають на меті подальший перепродаж таких нафтопродуктів.
Так, відповідно до ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять» роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві й надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб'єкта господарювання у сфері роздрібної й оптової торгівлі із надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння й використовування.
Згідно з п.1 ст. 698 Цивільного кодексу України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.
Аналіз наведених законодавчих приписів та понять дозволяє дійти висновку, що операція з реалізації суб'єктом господарювання підакцизних товарів є об'єктом оподаткування акцизним збором в розумінні пп.213.1.9 п.213.1 ст.213 Податкового кодексу України, якщо суб'єктом здійснюється продаж підакцизних товарів безпосередньо громадянам або іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання.
При цьому, формою податкової декларації (Додаток № 6) затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 року № 14 передбачено декларування вартості реалізації товарів для комерційного використання.
Порядок здійснення господарської комерційної діяльності (підприємництва) регламентується нормами Господарського кодексу України.
Відповідно до положень ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Тобто з наведеного вбачається, що комерційне використання може передбачати не лише придбання певною особою підакцизних товарів, визначених пп.215.3.4 п.215.3 ст. 215 Податкового кодексу України, з метою подальшої реалізації, але й придбання для використання їх у господарській діяльності визначеного суб'єкта підприємництва з метою, крім іншого, отримання прибутку.
Суд звертає увагу, що пп.4.5 п.4 ДСТУ 4303:2004, на який посилається відповідач, визначено поняття «оптова торгівля» - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачу через роздрібну торгівлю, або для виробничого споживання та надання пов'язаних із цим послуг.
Так, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (п.1 ст.712 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п.3 ст.265 Господарського кодексу України сторонами договору поставки можуть бути тільки суб'єкти господарської діяльності.
Відпуск підакцизних товарів суб'єктами господарювання за попередніми договорами поставки узгоджується з приписами абз.1 пп.14.1.212 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, якою встановлено, що реалізація підакцизних товарів (продукції) - це будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Таким чином, при наявності договорів поставок з суб'єктами господарювання з оплатою постачання в безготівковому порядку або у готівковому порядку через касу підприємства та подальшим отриманням пального на АЗС з використанням спеціальних жетонів, чеків тощо, законодавчо обґрунтованих підстав для оподаткування таких продажів акцизним податком у роздрібній торгівельній мережі не виникає.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Авіас» укладено договір поставки від 01.11.2004 року №26-1341в-АЗС на поставку пального на умовах EXW через АЗС. Також, позивачем з ТОВ «Виробничо-торгівельна фірма «Авіас» укладено додаткову угоду від 01.07.2013 року до вказаного договору, відповідно до якої товар поставляється покупцю по паливним карткам та скретч-карткам.
До матеріалів справи залучено реєстр податкових накладних, які видані за операціями з поставки нафтопродуктів іншим суб'єктам підприємницької діяльності, а також фіскальний звіт за результатами діяльності позивача протягом травня 2015 року. Відомості з наведеного реєстру відповідачем не спростовані, а також не доведено придбання нафтопродуктів вказаними суб'єктами господарювання без мети їх використання у своїй підприємницькій діяльності.
Враховуючи, що позивачем у перевіряємий період провадились операції, з реалізації пального для комерційного призначення суб'єктам господарської діяльності, що відображено у додатку 6 до декларації з акцизного податку за травень 2015 року, отже висновок податкового органу про порушення ПАТ «Укрнафта» ст.213, 214, пп.215.3.4 ст.215, ст.216 Податкового кодексу України є необґрунтованим, що вказує на протиправність прийнятого на його підставі оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відносно доводів Позивача щодо протиправності нарахування штрафних санкцій, слід зазначити, що в силу наведених вище висновків суду про відсутність у позивача податкового обов'язку в контексті спірних правовідносин, відсутні підстави для застосування до позивача штрафних санкцій. Крім того, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням на позивача накладено штраф у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання . Проте, податковим органом не надано жодного доказу на підтвердження того, що податкове зобов'язання з акцизного податку визначено податковим органом повторно, а відтак не доведено і правомірності нарахування штрафних санкцій у розмірі 50% від суми податкового зобов'язання.
Крім того, Контролюючим органом було проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у декларації з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів ПАТ «Укрнафта» за травень 2015 року.
Відповідно до п.75.1.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Суд погоджується з доводами Позивача, що під час проведення камеральної перевірки Контролюючий орган не міг встановити, що Позивачем проведено роздрібну реалізацію підакцизних товарів кінцевому споживачу замість реалізації підакцизних товарів для комерційного призначення, оскільки встановлення такого факту потребує дослідження первинних бухгалтерських документів, що неможливо під час проведення камеральної перевірки.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин та вимог законодавства.
Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
П О С Т А Н О В И В:
1. Адміністративний позов задовольнити.
Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...