Справа № 826/18018/15
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Київ К/800/11082/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Калашнікової О.В.,

розглянувши у попередньому розгляді касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 квітня 2016 року у справі № 826/18018/15 за позовом ОСОБА_1 до Відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області про визнання протиправними дій, скасування висновку щодо погодження проекту землеустрою, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області, в якому просив: визнати дії відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області незаконними; скасувати висновок відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області від 06.08.2015 р. № 28-0.2-2396/2-15; зобов'язати відділ Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області погодити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_1 в оренду площею 45,8726 га для ведення фермерського господарства на території Журжинської сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, вважає дії відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області щодо непогодження проекту землеустрою незаконними, та такими, що порушують його права та, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 грудня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Визнаний протиправним та скасований висновок відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області від 6 серпня 2015 року №28-0.2-2396/2-15 в частині абзаців 1-4 підстав для відмови в погодженні проекту землеустрою; зобов'язано відділ Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області повторно розглянути проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 45,8726 га сільськогосподарського призначення (сінокіс) із земель державної власності в оренду, розташованої в адміністративних межах Журжинецької сільської ради за межами с. Журжинці Лисянського району Черкаської області.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року скасоване рішення суду першої інстанції та прийнята нова постанова, якою відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

В запереченнях на касаційну скаргу відділ Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що відсутні підстави для скасування судового рішення, а касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 6 серпня 2015 року при розгляді питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 площею 45,8726 га сільськогосподарського призначення (сінокіс) із земель державної власності в оренду, розташованої в адміністративних межах Журжинецької сільської ради за межами с. Журжинці Лисянського району Черкаської області висновком №-28-0.2-2396/2-15 не погодив проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок позивачу.

Наказом Головного управління Держземагенства у Черкаській області від 19 березня 2015 року №23-1532/14-15-СГ позивачу наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності в оренду, розташованої в адмінмежах Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області. Орієнтовний розмір земельної ділянки 45,8726 га, за цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

Лисянським виробничим відділом Центру ДЗК, відповідно до наказу головного управління Держземагенства у Черкаській області від 19 березня 2015 року №23-1532/14-15-СГ, розроблений проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 45,8726 га, в оренду для ведення фермерського господарства на території Журжинецької сільської ради Лисянського району Черкаської області.

Лисянський виробничий відділ Центру ДЗК 30 липня 2015 року подав проект землеустрою до Відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області, для розгляду і погодження.

Відділом Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області наданий висновок від 6 серпня 2015 року №-28-0.2-2396/2-15, яким відповідач не погодив проект землеустрою.

Відмову у погодженні наданого позивачем проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач обґрунтував наступним:

- згідно пункту 2 статті 2 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що цей Закон не поширюється на громадян, які ведуть особисте селянське господарство або які використовують земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарській будівель і споруд (присадибні ділянки), садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, а тому надання земельних ділянок з видом угідь «сінокос» та «пасовище» громадянам не підпадає під дію даного Закону і є неможливим для ведення фермерського господарства;

- згідно розпорядження РМ УРСР від 14 жовтня 1975 року №780-р Журжинецька та Хижинська сільські ради відносяться до пам'яток природи загальнодержавного значення „Козацький Вал". У Відділі відсутні картографічні матеріали щодо пам'яток природи загальнодержавного значення, тому необхідно визначити межі даних пам'яток, або погодити даний проект відділом охорони культурної спадщини, управлінням культури Черкаської облдержадміністрації);

- відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 липня 2001 року №878 „Про затвердження Списку історичних населених місць України" Лисянський район Черкаської області відноситься до даного списку, але науково-проектна документація з визначення меж історичних ареалів населених місць по Лисянському району не розроблялася;

- гр. ОСОБА_1. створив фермерське господарство „Ніка Успіх" в адмінмежах Федюківської сільської ради 10 вересня 2012 року (довідка з єдиного державного реєстру 506543). Розпорядженням райдержадміністрації від 5 жовтня 2012 року №240 наданий дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок членам ФГ „Ніка Успіх" для передачі у приватну власність , в розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок земель фермерського господарства „Ніка Успіх" на території Федюківської сільської ради. Головне управління Держземагентства у Черкаській області затвердило наказом від 26 лютого 2014 року №ЧК/:02:001 :/00002319 документацію із землеустрою та надання земельної ділянки у власність позивачу площею 3,4342 га (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1) в адмінмежах Федюківської сільської ради Лисянського району Черкаської області за межами населеного пункту;

- проект відведення не відповідає статті 50 Закону України „Про землеустрій", а саме, відсутні в повному об'ємі матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що рішення відповідача викладене у висновку від 6 серпня 2015 року №-28-0,2-2396/2-15 є частково протиправним та підлягає скасуванню в частині абзаців 1-4 підстав для відмови в погодженні проекту землеустрою. Крім того, вказував, що оскільки законні підстави для не погодження проекту землеустрою позивачем виправлено, то з метою повного та належного захисту прав позивача, вважав за необхідне скасувати висновок частково та зобов'язати відповідача повторно розглянути проект землеустрою позивача.

Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог послався на ті обставини, що висновок відповідача, яким відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивача, як рішення суб'єкта владних повноважень, загалом, є правомірним, оскільки під час розгляду справи доведена обґрунтованість ряду зауважень та недоліків наданого позивачем проекту, зокрема, відсутні в повному об'ємі матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 22, 25 Закону України „Про землеустрій", землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень.

Документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації.

Склад, зміст і правила оформлення кожного виду документації із землеустрою регламентуються відповідною нормативно-технічною документацією з питань здійснення землеустрою.

Документація із землеустрою формується і зберігається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується: у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою; в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису.

Згідно з ст.ст.26,27 Закону України „Про землеустрій" розробниками документації із землеустрою є юридичні та фізичні особи, що володіють відповідним технічним та технологічним забезпеченням, мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою і є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Відносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.

Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.

Замовники документації із землеустрою мають право здійснювати контроль за виконанням робіт із землеустрою в порядку, встановленому законом.

Замовники документації із землеустрою за рахунок власних коштів мають право на вибір розробника та укладання з ним договору, якщо інше не передбачено законодавством України.

У відповідності до ст.50 Закону України „Про землеустрій" проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Відповідно ч.3-4 ст.123 Земельного кодексу України умови і строки розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок визначаються договором, укладеним замовником з виконавцем цих робіт відповідно до типового договору. Типовий договір на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно з приписами ст.186-1 Земельного кодексу України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи.

Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати:

- додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій»;

- надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;

- проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт.

Кожен орган здійснює розгляд та погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки самостійно та незалежно від погодження проекту іншими органами, зазначеними у частинах першій - третій цієї статті, у визначений законом строк.

У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Аналіз приведених норм дає підстави для висновків, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається уповноваженому органу його розробником і повинен відповідати вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації, в тому числі положенням статті 50 Закону України „Про землеустрій".

За своїм змістом положення ст.186, ст.186-1 Земельного кодексу встановлюють певний етап контролю, уповноваженим суб'єктом здійснюється оцінка на предмет відповідності документації із землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. для забезпечення відповідності документації із землеустрою вимогам законодавства.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, відділом Відділу Держгеокадастру у Лисянському районі Черкаської області, наданий розробнику висновок від 06.08.2015 № 28-0.2-2396/2-15, яким не погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підстав невідповідності його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації та спрямовані до розробником проекту, з наданням часу для усунення таких недоліків.

Щодо пункту 1 висновку колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що Закон України „Про фермерське господарство" та Земельний кодекс України не містить заборони на використання земель сіножаті у фермерському господарстві.

Пункт 3 висновку взагалі не містить будь-яких посилань на закони, що регулюють відносини у відповідній сфері, які не були дотримані позивачем при зверненні щодо погодження проектної документації, а отже не відповідає вимогам закону.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що пункт 5 висновку відповідача є похідним, оскільки надання в повному обсязі матеріалів геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, оформлених згідно з вимогами законодавства, автоматично призведе до усунення зауваження відповідача, викладеного у пунктах 2,3 висновку, оскільки відповідно до ст. 50 Закону України „Про землеустрій" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають, зокрема, перелік обмежень у використання земельних ділянок. Відомості про обмеження в переліку обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути розробником проекту не зазначені.

Як встановлено судами попередніх інстанцій факт відсутності матеріалів геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування позивачем та розробником не заперечується.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог.

Згідно ч.3 ст.220-1 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: