Справа № 826/5898/15
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Київ К/800/33818/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Голяшкіна О.В. Шведа Е.Ю.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 травня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року

у справі №826/5898/15

за позовом ОСОБА_4

до 1) Національного банку України,

2) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

третя особа Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк"

про визнання протиправними та скасування постанови та рішення , -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» про визнання протиправними та скасування постанови та рішення.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі передчасно винесли постанову від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», чим порушили право вкладників на нарахування процентів за вкладами.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що спірні рішення та постанова не порушують права та інтереси позивача.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить вищезазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити позовні вимоги.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" направили на адресу Вищого адміністративного суду України письмові заперечення на касаційну скаргу, в яких просили залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року №733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року №123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», згідно з яким з 21.11.2014 року по 20.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 року №35 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20.03.2015 року (включно).

В подальшому, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 13.03.2015 року №22-7602/15 звернувся до Національного банку України з пропозицією про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.03.2015 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіну Марину Анатоліївну строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно.

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Статтею 6 Закону України «Про Національний банк України» встановлено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті. Національний банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

Згідно статті 7 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк виконує функції, зокрема, щодо здійснення банківського регулювання та нагляду на індивідуальній та консолідованій основі; здійснення погодження статутів банків і змін до них, ліцензування банківської діяльності та операцій у передбачених законом випадках, ведення Державного реєстру банків, Реєстру аудиторських фірм, які мають право на проведення аудиторських перевірок банків.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про Національний банк України», правління Національного банку згідно з Основними засадами грошово-кредитної політики через відповідні монетарні інструменти та інші засоби банківського регулювання забезпечує реалізацію грошово-кредитної політики, організує виконання інших функцій відповідно до статей 6 і 7 цього Закону та здійснює управління діяльністю Національного банку.

Головною метою банківського регулювання і нагляду є безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів (частина перша статті 55 Закону України «Про Національний банк України»).

Статтею 61 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк здійснює державне регулювання діяльності банків у формах, визначених Законом України «Про банки і банківську діяльність», як безпосередньо, так і через створений ним орган банківського нагляду.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Національний банк України здійснює державне регулювання діяльності банків, зокрема, у формі адміністративного регулювання: 1) реєстрація банків і ліцензування їх діяльності; 2) встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків; 3) застосування санкцій адміністративного чи фінансового характеру; 4) нагляд за діяльністю банків; 5) надання рекомендацій щодо діяльності банків та індикативного регулювання.

Згідно статті 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, до яких, зокрема, належать: віднесення банку до категорії проблемного або неплатоспроможного; відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку.

Відповідно до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк може бути ліквідований: за рішенням власників банку; у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Національний банк України приймає рішення про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом п'яти днів з дня отримання такої пропозиції Фонду.

Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно частиною 2 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд вносить Національному банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку: відповідно до плану врегулювання; у разі закінчення строку тимчасової адміністрації банку та/або невиконання плану врегулювання; в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 4 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд призначає уповноважену особу Фонду та розпочинає процедуру ліквідації банку в день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, за виключенням випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Скаржник касаційну скаргу мотивував тим, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, тому його рішення безпосередньо впливають на права та обов»язки вкладників банку, зокрема і позивача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає за необхідне зазначити наступне.

Постанова Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» була прийнята на підставі листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.03.2015 року №22-7602/15, який надійшов до Національного банку України 17.03.2015 року і містив пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» з 20.03.2015 року у зв'язку із закінченням строку тимчасової адміністрації банку, яка за рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.02.2015 року №35 продовжила діяти у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20.03.2015 року (включно).

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав до Національного банку України пропозицію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» раніше, ніж закінчився строк дії тимчасової адміністрації банку.

Пропозиція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку не є рішенням, яке за правилами адміністративного судочинства має юридичне значення та впливає на права та інтереси позивача в даній справі.

Таким чином, судами попередніх інстанцій було правильно встановлено, що Національний банк України, приймаючи постанову від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», відкликаючи банківську ліцензію та ліквідуючи банк, діяв в межах наданих повноважень та у відповідності до статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та частини третьої статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, відповідно до статті 99 Конституції України Національний банк у межах свої повноважень сприяє стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню та підтримки цінової стабільності в державі.

Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку» було прийнято відповідно до частини 4 статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк».

Доводи скаржника про порушення його прав, як вкладника, на нарахування процентів за вкладами у ПАТ «ВіЕйБі Банк» є безпідставними та спростовуються наданою ним випискою з вкладного (депозитного) рахунку по договору банківського вкладу строковий №778956/2014 від 22.04.2014 року, згідно якої 22.10.2014 року позивачу було повернуто всю суму вкладу та нараховані проценти.

Крім того, судами правильно зазначено, що відповідно до статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами під час тимчасової адміністрації не здійснюється, а тому прийняття Національним банком України постанови №188 не могли та не вплинули на права позивача щодо нарахування відсотків за його депозитним договором, оскільки такі нарахування банком припинені з 21.11.2014 року.

З огляду на вищевикладене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли правильного висновку, що спірні постанова Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» №188 від 19.03.2015 року, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку» №63 від 20.03.2015 року були прийняті після отримання позивачем коштів, відповідно до договору №778956/2014 від 22.04.2014 року, а тому не порушують його прав та інтересів

Із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків, викладених в оскаржуваних судових рішеннях, вони ґрунтуються на вимогах норм процесуального законодавства, підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 220-1 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 15 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2015 року у справі №826/5898/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді