Справа № 826/1017/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2016 року № 826/1017/16

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І., при секретарі Артеменко Я.С., за участю представників сторін:

від позивача: Крупник О.В. (дов. від 22.10.2015 №22/10/01)

від відповідача: Гера Г.Г. (дов. від 04.01.2016 №162)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Веско» до Державної служби геології та надр України про зобов'язання вчинити дії.

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні 13.07.2016 року в 18 год. 31 хв. проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено сторін після проголошення вступної та резолютивної частини постанови в судовому засіданні з урахуванням вимог ч.2 ст. 167 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Веско» (надалі також - позивач) з позовом до Державної служби геології та надр України (надалі також - відповідач), в якому просило:

- зобов'язати Державну службу геології та надр України надати ПАТ «Веско» спеціальний дозвіл на користування надрами №4090 від 02.02.2012 р. на видобування вогнетривких глин Північно-східної, Західної ділянок Донського родовища у Донецькій області на новому бланку з внесеними змінами щодо скасування обов'язковості проведення моніторингу та наукового супроводження виконання особливих умов користування надрами;

- стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1378,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем усупереч приписів Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, не виконаного свого обов'язку щодо видачі позивачеві дозволу на користування надрами на новому бланку з урахуванням внесених змін, що у свою чергу завдає шкоди порушує право позивача на зайняття господарською діяльністю.

Відповідач проти задоволення позову заперечував та зазначав, повноваження щодо видачі спеціального дозволу на користування надрами належить до виключної компетенції Державної служби геології та надр України, а відтак суд не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади, з огляду про що у задоволенні позову просив відмовити повністю.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає з огляду про наступне.

Фактичні матеріали справи свідчать, що ПАТ «Веско» є власником спеціального дозволу на користування надрами №4090 від 02.02.2012 р. на видобування вогнетривких глин Північно - східної, Західної ділянок Донського родовища у Донецькій області.

Позивач 02.07.2015 р. звернувся до відповідача з заявою № 1558 про внесення відповідних змін до спеціального дозволу на користування надрами №4090 від 02.02.2012р.

Листом від 21.10.2015р. №13782/13/12-15 відповідач повідомив позивача про прийняття наказу №325 від 09.10.2015 р. про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами №4090 від 02.02.2012 р.

Однак, як зазначав позивач, незважаючи на факт прийняття наказу №325 від 09.10.2015 р., відповідачем самого спеціального дозволу на користування надрами №4090 від 02.02.2012 р. на видобування вогнетривких глин Північно-східної, Західної ділянок Донського родовища у Донецькій області на новому бланку з внесеними змінами з невідомих причин не видано позивачеві, що свідчить на переконання позивача про порушення відповідачем Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2011 р. №615 (далі - Постанова №615), що і обумовило звернення позивача до суду з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Предметом судового розгляду в даній адміністративній справі, є, зокрема, визначення питання щодо наявності бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви позивача про реєстрацію інформаційного агентства. Завданням адміністративного суду є перевірка правомірності (легальності) дій відповідача при розгляді відповідної заяви позивача з огляду на чіткі критерії, які зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Відповідно до п. 1 Положення про державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 391/2011, Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Так, ч. 10 п. 4 Положення про державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 391/2011, передбачено, що Державна служба геології та надр України веде єдину інформаційну систему користування надрами. Відповідно до ч. 12 п. 4 Положення про державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 391/2011, Державна служба геології та надр України видає у встановленому порядку спеціальні дозволи на: геологічне вивчення родовищ корисних копалин; геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин; видобування корисних копалин.

Відповідно ч. 14 п. 4 Положення про державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 391/2011, Державна служба геології та надр України здійснює переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін та видачу дублікатів, продовжує термін дії спеціальних дозволів на користування надрами. Відповідно до ч. 13 п. 4 Положення про державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 391/2011, Державна служба геології та надр України зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами, поновлює їх дію.

Разом з тим, п. 17 Порядку № 615, передбачено, що внесення змін до дозволу здійснюється на підставі заяви та поданих надрокористувачем документів.

Для внесення змін до дозволу заявник подає заяву, в якій зазначаються номер та дата дозволу, разом з: копією паспорта та реєстраційним номером облікової картки платника податків фізичної особи - підприємця (фізичні особи, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті, подають лише копію паспорта із серією, номером та відміткою); інформацією (у формі довідки, яка складається надрокористувачем, засвідчується його підписом та скріплюється печаткою) про виконання особливих умов дозволу, до якого планується внести зміни, та програми робіт, виконання якої передбачено угодою про умови користування надрами; пояснювальною запискою, яка складається надрокористувачем, засвідчується його підписом, скріплюється печаткою та містить обґрунтування необхідності внесення змін до дозволу. Внесення змін до угоди про умови користування надрами здійснюється органом з питань надання дозволу без внесення змін до дозволу за наявності інформації органів державного геологічного контролю про відсутність порушень надрокористувачем умов користування надрами, передбачених дозволом або угодою про умови користування ділянкою надр.

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується сторонами, Державною службою геології та надр України прийнято наказ № 325 від 09 жовтня 2015 року про внесення змін до спеціального дозволу на користування надрами № 4090, про що повідомлено позивача листом від 21.10.2015 № 13782/13/12-15.

Однак, як вбачається зі змісту позовних вимог, позивач просив. саме зобов'язати Державну службу геології та надр України надати ПАТ «Веско» спеціальний дозвіл на користування надрами №4090 від 02.02.2012 р. на видобування вогнетривких глин Північно-східної, Західної ділянок Донського родовища у Донецькій області на новому бланку з внесеними змінами щодо скасування обов'язковості проведення моніторингу та наукового супроводження виконання особливих умов користування надрами.

В розрізі наведеного, суд зазначає про таке.

Відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні суди не наділені повноваженнями приймати судові рішення про продовження дії спеціальних дозволів, раніше наданих надрокористувачам, а тому такі позовні вимоги апріорі не можуть бути задоволені в порядку адміністративного судочинства.

При цьому необхідно звернути увагу на те, що згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим ч. 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Проте, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), вбачається, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов'язання суб'єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не заявлялись вимоги про оскарження дій (бездіяльності) відповідача щодо ненадання спеціального дозволу на користування надрами №4090 від 02.02.2012 р. на видобування вогнетривких глин Північно-східної, Західної ділянок Донського родовища у Донецькій області на новому бланку з внесеними змінами щодо скасування обов'язковості проведення моніторингу та наукового супроводження виконання особливих умов користування надрами.

Згідно ч. 1 ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, повноваження Державної служби геології та надр України, у контексті позовних вимог щодо видачі спеціального дозволу, є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції, а тому адміністративний суд не може перебирати на себе його функцій, окрім випадку, зазначеного у наведених положеннях судової практики Європейського суду з прав людини, наявність якого в межах розгляду даної справи не була доведена позивачем, що додатково свідчить про безпідставність позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.М. Данилишин

В.І. Келеберда