Справа № 820/1145/16
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2016-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

08 липня 2016 р. справа № 820/1145/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Кульчій А.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Харківської митниці ДФС - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, Харківської митниці ДФС про визнання дій незаконними,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень просить суд:

- визнати бездіяльність Харківської митниці ДФС щодо не направлення на адресу ВДВС Харківського РУЮ Харківської області відповідної заяви про закінчення виконавчого провадження із копіями постанови Харківського районного суду Харківської області від 04.09.2015 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016 року;

- визнати дії Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківської області у виконавчому провадженні № 43729059 незаконними, такими, що суперечать вимогам ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 11, ч. 2 ст. 25, ч. 5 ст. 25, ч. 1 ст. 31, ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 83, ч. 2 ст. 83 Закону України "Про виконавче провадження";

- стягнути солідарно з Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області та Харківської митниці ДФС за рахунок їх бюджетних асигнувань судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 1653,60 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 6063,20 грн., а всього 7716,80 грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23 лютого 2016 року йому стало відомо, що у відділі державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області на виконанні знаходяться виконавчі провадження про стягнення з нього на користь держави відповідної суми боргу. Позивач вважає, що дії відповідачів є незаконними, оскільки Харківською митницею ДФС не було направлено до органу ДВС відповідні судові рішення, якими скасовано зобов'язання позивача про сплату боргу на користь держави у розмірі 850,00 грн. та не враховано органом ДВС сплату позивачем боргу у розмірі 510,00 грн., на підтвердження чого було надано квитанцію. Крім того, зазначає, що всупереч вимогам чинного законодавства, позивачу не було направлено постанови про відкриття виконавчого провадження, що позбавило можливість самостійного виконання зобов'язань за виконавчим документом.

В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, Харківської митниці ДФС в судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача, відділу ДВС Харківського РУЮ Харківської області, в судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з таких підстав та мотивів.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції 17.06.2014 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови № 457642, виданої 24.04.2014 року Відділом ДАІ про стягнення адміністративного штрафу з ОСОБА_3 на користь держави штрафу у розмірі 510,00 грн.. Зазначеною постановою встановлено боржнику строк її самостійного виконання до 27.06.2014 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативними актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягатимуть примусовому виконанню.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» на державного виконавця покладено обовязок вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаним Законом.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що позивачем ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження не було отримано, що позбавило його права на добровільно виконати рішення та сплатити штраф у розмірі 510,00 грн..

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься постанова.

Відповідно до ч. 5 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Положеннями ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В матеріалах справи міститься копія супровідного листа про направлення ОСОБА_3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2014 року, однак зазначений лист не мітить вихідної дати та номеру.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачу вказаної постанови рекомендованим листом з повідомленням.

В подальшому, постановою державного виконавця Радчук В.В. від 10.08.2015 року ВП № 43729059 оголошено розшук майна боржника ОСОБА_3, а саме автотранспортного засобу марка: Газ, модель: 3307, рік випуску: 1992, ДНЗ: 06810 ХА.

Також, відповідно до постанови від 10.08.2015 року ВП № 43729059 зазначено, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.06.2014 року боржнику запропоновано виконати її в добровільному порядку до 06.06.2015 року. Боржником у наданий строк постанова не виконана. Постановлено стягнути з боржника ОСОБА_3 виконавчий збір у розмірі 51,00 грн..

Слід зазначити, що в ході розгляду зазначеної справи, суду не надано доказів отримання позивачем постанови про відкриття виконавчого провадження. Також, у постанові від 17.06.2014 року зазначено строк її самостійного виконання до 27.06.2014 року, тоді як у постанові про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору, строк виконання постанови від 17.06.2014 року становить до 06.06.2015 року. Наявність зазначених протиріч вказує на суттєві порушення норм чинного законодавства у виконавчому провадженні органами ДВС.

Крім того, в судовому засіданні представником позивача було зазначено, що позивачем ОСОБА_3 16.10.2015 року у відділенні ПАТ "Платинум Банк" було сплачено борг за виконавчим документом про відкриття виконавчого провадження, виконавчого збору та витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій по виконавчому провадженню ВП 43729059.

З матеріалів справи вбачається, що лише 23.02.2016 року державним виконавцем Радчук В.В. виконавчої служби Харківського РУЮ прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, знято розшук майна боржника та скасовано заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закриттю у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Крім того, в матеріалах справи міститься постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження ВП № 43729059 від 24.05.2016 року, проведеної начальником Харківського районного ВДВС ГТУЮ у Харківській області, відповідно до якої визнаної дії державного виконавця Радчук В.В. такими, що порушують вимоги ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 11, ст. 28, ч.1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження".

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання дій Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області у виконавчому провадженні №43729059 незаконними.

Що стосується позовних вимог про визнання бездіяльності Харківської митниці ДФС щодо не направлення на адресу ВДВС Харківського РУЮ Харківської області відповідної заяви про закінчення виконавчого провадження із копіями постанови Харківського районного суду Харківської області від 04.09.2015 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016 року, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Харківською митницею ДФС було прийнято постанову в справі про порушення митних правил № 152/80700/15 від 28.05.2015 року, якою ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн..

На підставі заяви заступника начальника Харківської митниці ДФС, головним державним виконавцем Мазуріною О.М. ВДВС Харківського РУЮ Харківської області 21.07.2015 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 48279783 про стягнення з ОСОБА_3 штрафу у розмірі 8500,00 грн. та надано строк для її добровільного виконання до 28.07.2015 року.

Відповідно до постанови від 28.07.2015 року, державним виконавцем ВП № 48279783 було накладено арешт на все майно ОСОБА_3 та заборонено здійснювати його відчуження в межах суми боргу.

Постановою державного виконавця від 11.08.2015 року по виконавчому провадженню ВП № 48279783, оголошено розшук майна боржника ОСОБА_3, а саме: ВАЗ 3307, синього кольору, 1992 року випуску, 06810 ХА.

В позовній заяві позивач ОСОБА_3 зазначає, що постанова про відкриття провадження ВП № 48279783 від 21.07.2015 року ним не була отримана, а всупереч нормами чинного законодавства, 28.07.2015 року державним виконавцем про винесено постанову про арешт його майна та оголошено заборону на його відчуження, що позбавило можливості виконати рішення самостійно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було оскаржено постанову Харківської митниці ДФС в справі про порушення митних правил № 152/80700/15 від 28.05.2015 року в судовому порядку.

Так, відповідно до постанови Харківського районного суду Харківської області від 04.09.2015 року у справі № 2а/635/81/2015 позовні вимоги ОСОБА_3 до Харківської митниці ДФС, заступника начальника Харківської митниці ДФС задоволені частково. Постанову у справі про порушення ОСОБА_3 митних правил № 152/80700/15 від 28.05.2015 року визнано протиправною та скасовано.

Відповідно до ухвали колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2016 року, постанову Харківського районного суду Харківської області від 04.09.2015 року по справі № 2а/635/81/2015 залишено без змін.

Відповідно до постанови державного виконавця відділу ДВС Харківського РУЮ Харківської області від 25.04.2016 року, виконавче провадження з примусового виконання постанови № 152/8070015/15 було закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та припинено розшук транспортного засобу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

В ході розгляду справи, представник позивача зазначив, що Харківською митницею ДФС не було направлено вказані судові рішення до органу ДВС, чим було порушено законні права позивача.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити, що жодним нормативним актом не передбачено обов'язок органу доходів і зборів інформувати органи виконавчої служби про скасування постанови органу доходів і зборів про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання бездіяльності Харківської митниці ДФС щодо не направлення на адресу ВДВС Харківського РУЮ Харківської області відповідної заяви про закінчення виконавчого провадження із копіями постанови Харківського районного суду Харківської області від 04.09.2015 року та ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2016 року.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Щодо позовним вимог про стягнення солідарно з Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківської області та Харківської митниці ДФС за рахунок їх бюджетних асигнувань судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 1653,60 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 6063,20 грн., а всього 7716,80 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 КАС України зазначено, що витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, витрати пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної допомоги, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_3 (замовник) та його представником ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання правової допомоги від 13 січня 2016 року. Відповідно до умов договору виконавець зобов'язується а) надавати правову допомогу шляхом: усного та письмового консультування; підготовки та подачі позовних заяв, клопотань від імені замовника; підготовки та подачі заяви про відкриття виконавчого провадження, інших заяв та клопотань у виконавчому провадженні, всебічного представництва інтересів замовника у виконавчому провадженні; участі у судових засіданнях від імені замовника; підготовки та подачі звернень, скарг, пропозицій до органів державної влади та місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій будь-якої форми власності, листів до народних депутатів та депутатів місцевих рад від імені замовника; виконувати інші дії за погодженням з замовником; б) при виконанні своїх обов'язків керуватися чинним законодавством України та цим договором.

Відповідно до диплома серії А№412410 від 12.06.2010 року, представник позивача є фахівцем у галузі права.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 27.04.2006 № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" передбачено, що за втрачений заробіток - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, її представникові у зв'язку з явкою до суду в адміністративних справах, обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої заробітної плати особи, розрахованої відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100. Загальний розмір виплати не може перевищувати суму, розраховану за відповідний час виходячи із трикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до положень Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Законом України "Про Держаний бюджет України на 2016 рік" від 25.12.2015 року № 928-19 установлено, що з 01 січня 2016 року розмір мінімальної заробітної плати у становить 1378 грн., а тому розмір компенсації витрат на правову допомогу не повинен перевищувати 551,20 грн. за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Відповідно до калькуляції-рахунку № 1 від 31.03.2016 року та квитанції № 0104/16 від 01.04.2016 року вбачається, що позивачем сплачено представнику 6063,20 грн. за надання правової допомоги, пов'язаної з розглядом цієї позовної заяви, а саме:

- ознайомлення з первісним матеріалом (документами) замовника, їх вивчення та наліз на предмет релевантності, незалежності, допустимості, ступеню ймовірного доказового значення - 3 години (551,20 грн.х3=1653,60 грн.);

- аналіз нормативного матеріалу, коментарів, роз'яснень, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, узагальнення судів касаційних інстанцій та правових позицій ВСУ - 4 години (551,20 грн.х4=2204,80 грн.);

- складання тексту адміністративного позову для оскарження дій посадових осіб Комінтернівського ВДВС ХМУЮ - 3 години (551,20 грн.х3=1653,60 грн.);

- представництво інтересів замовника в судовому засіданні суду першої інстанції - 1 години (551,20 грн.х1=551,2 грн.).

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача судових витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу, а саме щодо стягнення зазначених сум з Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області, Харківської митниці ДФС про визнання дій незаконними, - задовольнити частково.

Визнати дії Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області у виконавчому провадженні №43729059 незаконними.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) судові витрати понесені позивачем в розмірі 3582 (три тисячі п'ятсот вісімдесят дві) грн 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області (61105, м. Харків, пр. Гагаріна, 181-Ж, 5 поверх, ).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 14 липня 2016 року.

Суддя Р.В. Мельников