Справа № 2а-4882/11/1270
Суддя: Гімон Микола Михайлович
Дата ухвалення: 2011-10-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції -
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2011 року справа №2а-4882/11/1270

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гімона М.М.

суддів Василенко Л. А. , Карпушової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області та Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2011 року у справі № 2а-4882/11/1270 за позовом Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» до Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області про визнання протиправним та скасування припису № 84 від 04 лютого 2011 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2011 року позов Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» до Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області про визнання протиправним та скасування припису № 84 від 04 лютого 2011 року задоволено частково. Визнано протиправним припис Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області № 84 від 04 лютого 2011 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивачем подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач послався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки, визнавши припис відповідача протиправним, суд помилково відмовив у задоволені вимоги про його скасування, вважаючи це різними способами захисту порушеного права, які не можуть бути застосовані одночасно.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем також подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального та процесуального права. Апелянт посилається на п. 1 ст. 21 Закону України Про захист прав споживачів та вказує, що дії позивача по нарахуванню коштів за ненадані послуги та відмова від реєстрації відключення споживача розцінюється управлінням як тиск на громадянина з метою позбавлення його права на свободу вибору продукції, що є порушенням прав споживачів, на захист яких правомірно внесено припис відповідачем. Висновок суду про відсутність між позивачем та громадянином правовідносин, які регулюються законодавством про захист прав споживачів, є необґрунтованими, оскільки мешканці будинків отримують послугу, що надає позивач, він особисто направляє їх рахунки за ці послуги і саме на його рахунок позивач здійснює оплату за них. Апелянт вважає, що позивач змішує поняття неправомірного самостійного відключення споживача від мереж ЦО та ГВП, з проведенням нарахування і покладанням обовязків з оплати на споживача за ненадані послуги, які є іншими правовідносинами.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, здійснюючи апеляційний перегляд в їх межах, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково, апеляційну скаргу позивача задовольнити повністю, постанову суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Управлінням у справах захисту прав споживачів в Луганській області, за зверненням гр. ОСОБА_2, проведена позапланова перевірка Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів.

Перевіркою підтвердились факти, вказані у звернені, а саме з жовтня 2008 року послуга центрального опалення в квартирі ОСОБА_2 не надавалась, оскільки в квартирі було встановлено автономне опалення.

У звязку із цим, начальником Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області ОСОБА_3 було винесено припис № 84 від 04 лютого 2011 року про усунення порушень з боку Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» прав споживачів з вимогами про припинення порушення прав гр. ОСОБА_2 у частині неправомірного нарахування виплат за ненадані послуги, припинення нарахування виплат за ненадані послуги та провести перерахунок за ненадані послуги з центрального опалення.

Припис відповідача вмотивовано тим, що відповідно до п.п. 9 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживач має право на звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання, а виконавець зобовязаний звільнити споживача від плати за послуги у разі їх ненадання.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що законодавством не передбачена можливість індивідуального відключення від систем центрального опалення, а відповідне право може бути реалізовано лише у разі відєднання всього будинку. Оскільки будинок, в якому знаходиться квартира ОСОБА_2 від центрального опалення не відключався, тому відповідні дії ОСОБА_2 є самостійним відключенням від мереж централізованого опалення, у звязку з чим відсутній обовязок позивача провести перерахунок вартості послуг у разі їх ненадання не з його вини, а спірний припис з такою вимогою є протиправним. В той же час суд відмовив у скасуванні припису, зазначивши, що це інший спосіб захисту порушених прав, який не може бути застосований разом із визнанням акту протиправним.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо протиправності припису відповідача законними та обґрунтованими. Але не може погодитись з відмовою у скасуванні припису з огляду на наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначає Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-ІУ Про житлово-комунальні послуги (далі Закон № 1875-ІУ).

Частиною 1 статті 20 Закону № 1875-ІУ передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, та на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року № 151 Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, визначено механізм проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості. Дія цього Порядку поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, предметом діяльності яких є надання послуг (далі -виконавці) і фізичних та юридичних осіб (далі - споживачі), яким надаються послуги.

Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), закріплено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється, про що зазначено в п. 25 Правил.

На виконання п. 25 Правил наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758, затверджений Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання.

Згідно із п.2.5 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за № 1478/11758, відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення і гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири (нежитлового приміщення) або уповноваженої ними особи.

По закінченні робіт, відповідно до п.2.6 Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Тобто, відключення від центрального опалення окремих квартир чи приміщень без відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання будинку в цілому чинним законодавством не передбачено.

Внесенням відповідних змін наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 та постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268 законодавча можливість індивідуального відключення від систем центрального опалення не передбачена, а відповідне право може бути реалізоване лише у разі від'єднання усього будинку.

Враховуючи те, що заявник, який звернувся до відповідача, здійснив відєднання своєї квартири від централізованого опалення, при цьому будинок, в якому знаходиться його квартира, від централізованого опалення не відключався, то таке відключення від мережі централізованого опалення є протиправним, а тому прирівнюється до самовільного. Зазначене дає підстави стверджувати про відсутність обов'язку позивача вчиняти будь-які дії, пов'язані з таким відключенням.

Тобто, неотримання послуги внаслідок самовільного відключення споживача не може ототожнюватись з ненаданням послуг з вини теплопостачальної організації, а відтак не може бути підставою для перерахунку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач як суб'єкт владних повноважень не надав суду доказів правомірності винесення припису № 84 від 04 лютого 2011 року про припинення порушень прав споживачів, тому він підлягає визнанню протиправним.

В той же час, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про скасування спірного припису, суд першої інстанції помилково зазначив, що у відповідності до ст. 162 КАС України рішення субєкта владних повноважень як акт індивідуальної дії не може бути одночасно і визнано протиправним, і бути скасованим, оскільки ці способи захисту прав є взаємовиключними.

Колегія суддів вважає, що визнання акту індивідуальної дії протиправним та його скасуванням є взаємодоповнюючими способами захисту порушеного права і в даному випадку найбільш повно забезпечують захист прав позивача.

Оскільки позивачем при зверненні до суду було обрано спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання припису протиправним і його скасування, ці вимоги відповідають приписам ст. 162 КАС України, то вони підлягають задоволенню в повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, але постанова винесена з порушенням норм процесуального права, що вказано в апеляційній скарзі позивача, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» задовольнити повністю.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2011 року у справі № 2а-4882/11/1270 за позовом Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» до Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області про визнання протиправним та скасування припису № 84 від 04 лютого 2011 року скасувати.

Адміністративний позов Луганського міського комунального підприємства «Теплокомуненерго» до Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області про визнання протиправним та скасування припису задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління у справах захисту прав споживачів в Луганській області № 84 від 04 лютого 2011 року про припинення порушень прав споживачів.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Колегія суддів М.М. Гімон

ОСОБА_4

ОСОБА_5