Справа № 263/3718/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кір'якова Н.П.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року справа №263/3718/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М.,за участю секретаря судового засідання - Челахової О.О., позивача ОСОБА_2, представника відповідача - Рогозної А.М., представника третьої особи - Самойленко Н.С., діючими за довіреностями, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 червня 2016 року у справі № 263/3718/16-а за позовом ОСОБА_2 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Інспекція міської ради з благоустрою м. Маріуполя про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови відповідача № 346 від 16 березня 2016 року та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення по притягненню позивача до адміністративної відповідальності за ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 3-7).

У судовому засіданні 15 квітня 2016 року протокольно залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Інспекцію міської ради з благоустрою м. Маріуполя (а.с. 53).

Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 червня 2016 року у задоволені адміністративного позову відмовлено у повному обсязі(а.с. 71-72).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 червня 2016 року у справі № 263/3718/16-а та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що 06 травня 2015 року йому надано дозвіл на розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_2 строком дії до 30 вересня 2015 року.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» строк дії дозвільних документів закінчується через 6 місяців після дня завершення антитерористичної операції.

Відтак апелянт вважає, що наявність у нього дозволу строком дії до 30 вересня 2015 року дозволяє йому розміщувати малі архітектурні форми для здійснення підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 на весь час проведення антитерористичної операції та 6 місяців після її завершення, відповідно, постанова відповідача про притягнення його до адміністративної відповідальності є протиправною та такою, що підлягає скасуванню (а.с. 75-77).

Позивач у судовому засіданні просив суд задовольнити його апеляційну скаргу та прийняти нове рішення, яким скасувати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Представник третьої особи просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, постанову суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1) є фізичною особою-підприємцем з 07 травня 2012 року, місце проживання: 87514, АДРЕСА_1, що підтверджується випискою з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 8). Є платником єдиного податку з 01 червня 2012 року, що підтвержується свідоцтвом платника єдиного податку (а.с. 9).

05 березня 2016 року Інспекцією міської ради з благоустрою м. Маріуполя складено протокол про адміністративне правопорушення № 000287, відповідно до якого ОСОБА_2 самовільно розмістив торгівельний намет на об'єкті благоустрою загального користування по АДРЕСА_2, що є порушенням п.п. 17 п. 15.1 розділу 15 Правил благоустрою території м. Маріуполя (а.с. 28, 48-49).

Як вбачається з витягу протоколу засідання комісії № 6 від 16 березня 2016 року за участю позивача, комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради були заслухані пояснення ОСОБА_2 ,розглянуті документи та речові докази ,прийнято рішення про накладення на позивача штрафу у розмірі 850 грн(а.с. 29-31).

16 березня 2016 року Адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради прийнято постанову № 346, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Копію постанови ОСОБА_2 отримав особисто під підпис 16.03.2016 року (а.с. 32, 46).

Спірним питанням у справі є правомірність прийняття спірної постанови, прийнятою Адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради та накладення на позивача адміністративного стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі ст.152 Кодекс України про адміністративне правопорушення, при цьому суд першої інстанції не взяв до уваги посилання позивача на вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та Переліку населених пунктів на яких проводиться антитерористична операції, оскільки цей перелік прийнято після закінчення строку дії дозволу позивача.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції по суті,однак вважає, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини по справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06 вересня2005 року № 2807-IV (далі - Закон № 2807) благоустрій населених пунктів - комплекс робіт інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля;

Згідно з ст. 13 Закону № 2807 до об'єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам'ятки культурної та історичної спадщини; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території

на умовах договору.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону № 2807 на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 червня 2011 року Маріупольською міською радою прийнято рішення № 6/8-616, яким затверджено «Правила благоустрою території міста Маріуполя»(далі - Правила).

Відповідно до п.п. 17 п.15.1 розділу 15 Правил встановлено, що на об'єктах благоустрою забороняється самовільно встановлювати засоби зовнішньої реклами, вивіски, торгівельні лотки, павільйони, кіоски, металеві гаражі тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2016 року інспекторами з благоустрою Інспекції міської ради з благоустрою м. Маріуполя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення позивачем п.п.17 р.15.1 розділу 15 «Правил благоустрою територій м.Маріуполя», затвердженого рішенням Маріупольскої міської ради № 6/8-616 від 21.06.2011 р., ст.152 КУпАП , а саме в частині самовільного встановлення торгівельного намету на об'єкті благоустрою загального користування по АДРЕСА_2, (а.с. 28, 48-49).

Як вбачається зі змісту ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил,норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

16 березня 2016 року комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради прийнято рішення про накладення на позивача штрафу у розмірі 850 грн., що вбачається з витягу з протоколу № 6 засідання комісії (а.с. 29-31).

При прийнятті спірного рішення комісія опиралась, як на доказову базу, на пояснення правопорушника, в яких він не заперечував проти того, що дійсно встановив торгівельний намет на об'єкті благоустрою загального користування по АДРЕСА_2, оскільки мав дозвільний документ на його встановлення в даному місці.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що посадовими особами відповідача при розгляді справи не було допущено процесуальних порушень, справу розглянуто всебічно та повно, відповідним складом комісії та з дотриманням процесуальних норм передбачених КУпАП.

16 березня 2016 року адміністративною комісією виконавчого комітету Маріупольської міської ради за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення прийнято постанову № 346, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного порушення «Правил благоустрою м. Маріуполя» та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. на виконання вимог ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 32, 46).

Відповідно до ст. 152 КУпАП порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб'єктів підприємницької діяльності - від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи порушення позивачем положень Правил, суд вважає, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 850 грн.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції, при дослідженні матеріалів справи не звернув уваги на те, що «дозвіл», на який посилається позивач, як на доказ того, що він має право самовільно розміщувати торгівельний намет на об'єкті благоустрою загального користування по АДРЕСА_2, є Довідкою про узгодження розміщення малих архітектурних форм для здійснення підприємницької діяльності на території м. Маріуполя, яка діяла тимчасово з 06 травня 2015 року до 30.09.2015 року та буда видана Головою Жовтневої районної адміністрації уже в період проведення АТО в Донецькій області.

Як зазначено в довідці, вона підтверджує місце розміщення малої архітектурної форми для здійснення підприємницької діяльності на території м. Маріуполя за адресою, узгодженою з районною адміністрацією і з режимом роботи, який узгоджено з господарюючим суб'єктом.

При цьому ця довідка не є дозвільним документом і не дає права заняття вказаним видом діяльності без правовстановлюючих документів, передбачених чинним законодавством (а.с. 56).

Відтак, посилання апелянта на п. 2 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 1669 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» є неправомірним, оскільки видана 06.05.2015 року довідка ( під час проведення антитерористичної операції) не може розглядатись як дозвіл в розумінні Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», оскільки видавалась не уповноваженою на видачу дозволів особою, тому дія Закону України №1669 на видачу зазначеної довідки не поширюється.

Сторонами не заперечується, що отримання позивачем довідки на тимчасову сезонну роздрібну торгівлю плодоовочевою продукцією ,- не передбачено Переліком документів дозвільного з характеру, затверджених Законом України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Окрім того, відповідно до п.6 свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_2 від 18.05.2012 року, місцем провадження господарської діяльності позивача ОСОБА_2 визначено м. Маріуполь, вул. 50 років СРСР, ринок «Юмовила» та ринки України, де він відповідно до виду господарської діяльності 47.81- роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами,напоями може здійснювали господарську діяльність.( а.с.9)

Оскільки місце, де позивачем 05.03.2016 року встановлено намет для проведення торгівлі плодоовочевою продукцією по АДРЕСА_2, є місцем загального користування, та позивачем не погоджено це місце з відповідними місцевими органами виконавчої влади, до повноважень яких входить встановлення переліку та кількість місць, де може проводитись сезонна торгівля, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях позивача вбачається порушення ст.152 КУпАП , тому доводи апелянта про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції вірно встановив, що спірна постанова відповідача прийнята правомірно, а відтак постанова суду першої інстанції є такою, що підлягає залишенню без змін.

Згідно ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

На підставі наведеного, керуючись статтями 122-1, 184, 195, 196, 198, 200, 205,206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 червня 2016 року у справі № 263/3718/16-а- залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 21 липня 2016 року.

Повний текст ухвали буде виготовлено 21 липня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі

Судді Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко

Г.М. Міронова