Справа № 813/1502/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року № 813/1502/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

за участю секретаря судового засідання Бравчука Д.Є.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області до Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області №30» про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податкові заставі, -

В С Т А Н О В И В :

04 травня 2016 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області (надалі ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області, позивач) до Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області №30» (надалі ДП «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області, відповідач) про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податкові заставі.

Ухвалами суду від 30.06.2016 року у даній адміністративній справі відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позовні вимоги ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області мотивовані тим, що у відповідача наявна несплачена до бюджету заборгованість в сумі 1315409,93 грн. Так, керуючись статтею 95 Податкового кодексу України, позивач просить надати дозвіл на погашення суми боргу за рахунок майна платника, що є одним із джерел погашення податкового боргу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позові та додаткових поясненнях, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у письмових запереченнях на позов та обґрунтовується тим, що відповідно до ст.26 Закону України №2713-IV «Про Державну кримінально виконавчу службу України» (далі Закон №2713-IV), майно Державної кримінально виконавчої служби України перебуває у державній власності та використовується виключно для забезпечення виконання її завдань. Звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоровя не допускається. Положення аналогічного характеру знайшли своє відображення у п.6.2 розділу 6 статуту підприємства, що затверджений наказом Державної пенітенціарної служби України від 28.05.2012 року №353, в якому зазначено, що майно підприємства є державною власністю, закріплюється за ним на праві оперативного управління, звернення стягнення на майно підприємства не допускається. Відповідно до п.5 ст.139 Господарського кодексу України, коштами у складі майна субєктів господарювання є гроші в національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих субєктів з іншими субєктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства. Відповідно до ч.1, ч.2, ч.5 ст.139 Господарського кодексу України, майном визначається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності субєктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих субєктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Коштами у складі майна субєктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих субєктів з іншими субєктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства. Таким чином, на майно відповідача поширюється статус майна підприємства установи виконання покарань. Тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях на позов.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Державне підприємство «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі м. Львова ГУ ДФС у Львівській області за №00700957.

Як вбачається із статуту підприємства, таке засноване на державній власності і належить до сфери управління Державної пенітенціарної служби України, яка є його засновником. Відповідно до п.6.2 Статуту підприємства, майно підприємства є державною власністю, закріплюється за ним на праві оперативного управління і не може бути обєктом застави. Звернення стягнення на майно підприємства не допускається.

Судом із матеріалів справи встановлено, що заборгованість відповідача по податках та платежах перед бюджетом становить 1315409,93 грн., а саме:

1.По частині чистого прибутку (доходу) господарських операцій (державних унітарних підприємств та їх обєднань), що вилучається до бюджету 43545,00 грн.:

2.По податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів сума основного боргу 688094,85 грн. та 126495,95 грн. пені;

3. По земельному податку з юридичних осіб сума основного боргу 258,73 грн. та 17393,58 грн.;

4.По податку на доходи фізичних осіб 439880,55 грн.

На адресу відповідача податковим органом скеровано податкові вимоги №1/571 від 07.02.2012 року та №2/1049 від 31.05.2002 року.

Позивач вказує, що він звертався до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративними позовами про стягнення заборгованості з відповідача, на підставі рішень суду ним було скеровано інкасові доручення у банки, де були відкриті рахунки відповідача, проте, такі повернулись без виконання, оскільки кошти на рахунках платника відсутні.

Судом встановлено, що актами опису майна №20 від 24.09.2013 року №23 від 22.08.2014 року податковим керуючим проведено опис майна відповідача на загальну суму 521836,52 грн.

Як вбачається із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження від 26.09.2013 року та від 29.08.2014 року до державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційні записи щодо виду обтяження податкової застави, яка виникла на підставі актів опису майна №20 від 24.09.2013 року та №23 від 22.08.2014 року.

Відповідно до п. 14.1.137 Податкового кодексу України, орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до п.15.1 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 14.1.175 Податкового кодексу України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п. 57.1 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.59.1 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пунктом 88.1 ст. 88 Податкового кодексу України зазначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

За приписами пп. 89.1.1 п. 89.1, п. 89.2, п. 89.3 ст. 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Порядок продажу майна, що перебуває у податковій заставі, визначений статтею 95 ПК України. Відповідно до пункту 95.1 цієї статті, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно абзацу другого пункту 95.3 статті 95 ПК України, контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Відповідно до п.3,5 ст.26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об'єктом застави. Звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я не допускається.

Положення аналогічного характеру знайшли своє відображення у п.6.2 розділу 6 статуту підприємства, що затверджений наказом Державної пенітенціарної служби України від 28.05.2012 року №353, в якому зазначено, що майно підприємства є державною власністю, закріплюється за ним на праві оперативного управління, звернення стягнення на майно підприємства не допускається.

Відповідно до ч.1,2,5 ст.139 ГК України, майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів. Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів. Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

До майна підприємств (відповідно до діючого Господарського кодексу України (ст.139) та Цивільного кодексу України (ст. 189,190) відносяться: приміщення, обладнання, продукція, кошти цих підприємств, а тому звернення стягнення на продукцію та кошти підприємств ДКВС закон не допускає. (аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 08.04.2014 року №К/9991/31766/12). Таким чином, на майно відповідача, поширюється статус майна підприємства установи виконання покарань.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області до Державного підприємства «Підприємство Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області №30», яке є підприємством установи виконання покарань, про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податкові заставі, суперечить вимогам закону, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до вимог частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Враховуючи вищенаведене та положення ст.26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи вищенаведене, керуючись статтями 7-14, 18, 19, 94, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сакалош В.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 липня 2016 року.