Справа № 219/5271/16-а
Суддя: Брежнев О. А.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 219/5271/16-а
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді - Брежнева О.А.,

при секретарі - Котинської А.О.,

за участю представника відповідача - Полковнікової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут адміністративний позов ОСОБА_2 до Артемівського об'єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Артемівського об'єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання протиправною бездіяльність Артемівського об'єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати йому пенсії з березня 2016 року; зобов'язання Артемівське об'єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 та сплатити заборгованість за період, починаючи з березня 2016 року, на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше позивачем (ПАТ «ЮніКредитБанк»); звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць - 4087,14 грн.; зобов'язати відповідача у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Артемівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. До лютого місяця поточного року включно він отримував пенсію шляхом зарахування коштів на рахунок, відкритий в ПАТ «ЮніКредитБанк». На даний час пенсія для нього є єдиним джерелом існування, однак відповідач з березня поточного року до теперішнього часу без зазначення причин припинив її виплату (остання виплата була у лютому 2016 року). На початку квітня йому зателефонував працівник відповідача і сказав, що для відновлення виплат йому необхідно відкрити рахунок в ощадбанку, підтвердити своє місце проживання і після цього у черговий раз з'явитися до відповідного підрозділу пенсійного фонду. Вважає таку бездіяльність протиправною і такою, що порушує його конституційні права. Просить позов задовольнити.

В судове засідання позивач не прибув, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно. В позові зазначив, про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_3, яка діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що відповідно до пункту 8 Тимчасового порядку особам, які переміщенні на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачується за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати. Таким чином, пенсіонери з населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження мають право на одержання пенсії за умови переміщення в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі і звернення до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення та взяття на облік, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. З даною довідкою пенсіонер має право звернутися до територіального підрозділу Пенсійного фонду України в населеному пункті, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Пенсія та заборгованість такому пенсіонеру будуть виплачені в повному обсязі. ОСОБА_2 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артемівському районі, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території, із заявою про запит пенсійної справи з УПФУ в Луганському районі Луганської області. 18 листопада 2015 року розпорядженням №58097 електронна пенсійна справа ОСОБА_2 взята на облік. Пенсія у розмірі 67815,85 грн. за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2015 року нарахована Артемівським об'єднанням УПФУ Донецької області та виплачена на виплатний період грудня 2015 року через банківську установу «Укрсоцбанк», так як згідно електронної пенсійної справи ОСОБА_2 пенсія в управління ПФУ в Луганському районі Луганської області сплачена по 31 липня 2014 року. Розмір пенсії - 4087,14 грн. Дата виплати - 4 число кожного місяця. Пенсія виплачена до 01 березня 2016 року. Оскільки, відповідно до статті 47 Закону №1058 пенсія виплачується за фактичним місцем проживання пенсіонера в межах України та керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» та на підставі електронного листа Головного управління ПФУ в Донецькій області від 29 лютого 2016 року №875/02-3/34 з 01 березня 2016 року виплата пенсії по пенсійній справі ОСОБА_2 призупинена до з'ясування у зв'язку з перевіркою місця проживання ОСОБА_2 Для поновлення виплат пенсії ОСОБА_2 необхідно звернутися до Артемівського об'єднаного УПФУ Донецької області особисто з переліком документів. Також представник відповідача зазначила, що до теперішнього часу позивач до Управління з відповідною заявою, довідкою оформленою згідно чинного законодавства для продовження виплати пенсії та рахунком відкритим в АТ «Ощадбанк» не звертався. Просила у задоволені адміністративного позову відмовити у повному обсязі за необґрунтованістю, безпідставністю та недовіденістю.

Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 (а.с.12) є пенсіонером за віком, посвідчення видано УПФУ 30 листопада 2004 року довічно.

Відповідно до копії довідки № (а.с.11) від 26 серпня 2015 року ОСОБА_2 взятий на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території, де постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 перемістився в АДРЕСА_2. Дата закінчення довідки 26 лютого 2016 року. На сьогоднішній день не має даних з приводу того, що позивач у встановлений чинним законодавством України подовжив строк довідки на підставі якої здійснюються пенсійні виплати. Також мається копія штампу з вказівкою місця перебування зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 з 09 вересня 2015 року. Також суд не має можливості завірити надані позивачем копії документів, оскільки позивач скористався своїм правом розгляду справи у його відсутність, а тому суд не може оглянути оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви.

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

У відповідності з вимогами ч.2 зазначеної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб ,що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правовий спір фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу його органів щодо призначення (перерахунку) та виплати пенсії (підпункт 5 пункту 4 вказаного Положення).

Відповідно до п. 12 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.01.2015 року № 41/26486 управління Фонду є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунок в органах казначейства та уповноважених банків

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, цього закону, Закон про недержавне пенсійне забезпечення, законів якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови та порядок пенсійного забезпечення.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058), яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 т. 2 Закону України «Про основні засади соціальною захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» вії 16 грудня 1993 року право за пенсію за віком має кожний громадянин похилої: віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право: обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14.04.2014 року, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 - VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Згідно п. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (із змінами) від 15.04.2014 року, виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсії та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

07 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Частиною 3 ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 Конституції України).

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 жовтня 2015 року визнаний незаконним та не чинним з моменту прийняття пункту 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595.

В мотивувальній частині ухвали Вищого адміністративного суду у справі №К/800/19498, №К/800/19418 зазначено: «Системний аналіз вказаних норм Конституції України та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перевірка законності постанови №595 в частині затвердження пункту 2 Тимчасового порядку дає підстави для висновку про те, що, зупиняючи видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, Кабінет Міністрів України порушив їхні приписи як щодо наявності повноважень на прийняття такого рішення, так і щодо звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, рівності громадян перед законом, виплати пенсії, інших видів соціальних виплат та допомоги на рівні не нижче від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Позивач звернувся до суду 02 червня 2016 року, тобто на той час коли судове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва набрало законної сили і відповідач повинен був нарахувати позивачу пенсію незалежно від того, на якій території він знаходиться.

Проте, суд зазначає, що вищевказані нормативні акти не позбавляють права позивача на отримання пенсії, а встановлюють певний порядок її отримання в умовах проведення антитерористичної операції.

Громадяни пенсійного віку, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних виплат відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи. Внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за фактичним місцем проживання, перебування.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно ч. 1 «Порядку оформлення і видачі довідки про взятті на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції», затвердженого Постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509 довідка про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції або змушені були покинути своє постійне місце проживання в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, і перемістилися в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Відповідно до постанови КМУ від 05.11.2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій, довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного пенсійного страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509.

З даною довідкою пенсіонер має право звернутися до територіального підрозділу Пенсійного фонду України в населеному пункті, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Правління Національного банку України прийняло постанову 06 серпня 2014 року № 466 «Ураховуючи те, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року N 436 починаючи з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров'ю працівників та клієнтів банків, забезпечення стабільності банківської системи, керуючись статтями 3, 27, 99 Конституції України, статтями 7, 15 Закону України "Про Національний банк України", статтею 66 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Законом України "Про боротьбу з тероризмом", розділом I Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 22 липня 2014 року N 435, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року N 405/2014 "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", Правління Національного банку України постановляє:1. Банкам України призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою».

Судом не встановлено, що позивач у визначеному законодавством порядку вживав заходів, спрямованих на отримання належної йому суми пенсійних виплат та не зміг отримати вказані виплати, тобто реалізувати гарантоване Конституцією право. Позивачем не надано суду доказів того, що він позбавлений права і можливості реалізувати своє право на пенсійне забезпечення, гарантовано Конституцією України в порядку, визначеному вищевказаними нормами законодавства України, зокрема Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», тобто не встановлено порушення його прав, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Артемівського об'єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати йому пенсії з березня 2016 року.

Згідно з постановою Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 18 червня 2013 року по справі № 21-204а13, адміністративними судами можуть розглядатися вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватись шкоди, завданої лише суб'єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднанні з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Оскільки вимоги зобов'язання Артемівське об'єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 та сплатити заборгованість за період, починаючи з березня 2016 року, на рахунок в уповноваженому банку, обраному раніше позивачем (ПАТ «ЮніКредитБанк»); звернути постанову до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць - 4087,14 грн.; зобов'язати відповідача у встановлений судом строк подати до суду звіт про виконання судового рішення є похідними від вимоги про визнання бездіяльності відповідача неправомірною, вони задоволенню не підлягають.

Окрім того, відповідачем у судовому засіданні надано всі докази, які були витребувані за клопотанням позивача, а саме відповідачем надана інформація стосовно перебування позивача на обліку у відповідача, сума та дата останньої виплати пенсії, що викладено у письмових запереченнях відповідача, які долучені судом до матеріалів справи.

Посилання позивача на той факт, що відповідач в супереч нормам Конституції України грубо порушує його пенсійні права та рівень його соціального захисту є такими, що не ґрунтуються на Законі, а тому не можуть бути взяті до уваги судом при постановці даного рішення.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, так як позивачем не доведено та не надано доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Окрім того слід зауважити той факт, що позивач не звертався особисто до відповідача з приводу порушення його прав та не отримував відмову від відповідача з приводу того, що йому не буде у подальшому нараховуватися та виплачуватися пенсія.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 17, 69, 71 КАС України, ст. 8, 19, 22, 24, 64 Конституції України, ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Артемівського об'єднання управління Пенсійного фонду України Донецької області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційну скаргу на постанову може бути подано до Донецького апеляційного адміністративного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі, якщо постанову було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О