Справа № 2а-3190/10/0770
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 р. Справа № 876/2455/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Затолочного В.С., Іщук Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області про визнання незаконними дій, скасування рішень та податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

19.08.2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області (надалі - ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області) в якому, з врахування заяви про зменшення позовних вимог просив:

визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення /0 від 16.07.2010 року та рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року;

визнати незаконним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року;

визнати незаконним та скасувати рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 02.09.2010 року, видане Державною податковою інспекцією у м. Ужгороді Закарпатської області про застосування штрафних (фінансових) санкцій № від 16.07.2010 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржувані рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкове повідомлення рішення ДПІ в м. Ужгороді були винесені контролюючим органом протиправно і такі слід скасувати. Також зазначає, що фактично у вересні 2007 році не здійснював реалізацію паливно-мастильних матеріалів, а помилково виписані накладні стосувалися інших товарно-матеріальних цінностей, які в подальшому були анульовані самим позивачем.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 10.02.2012 року адміністративний позов задоволено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем не доведено продаж позивачем паливно-мастильних матеріалів, а відтак не порушив умов перебування на спрощеній системі оподаткування. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав у податкового органу для прийняття податкового повідомлення-рішення, яким визначено податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, а також рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій за не проведення через реєстратори розрахункових операцій готівкових коштів та не придбання торгового патенту при здійсненні торгівельної діяльності за готівкові кошти.

Не погодившись з вищенаведеною постановою, ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області подала апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 року апеляційну скаргу у м. Ужгороді Закарпатської області залишено без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована правильністю застосування судом першої інстанції строку, встановленого статтею 250 Господарського кодексу України.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.03.2016 року ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не надано належної правової оцінки правомірності нарахування платнику податку податку з доходів фізичних осіб, застосування до нього штрафних санкцій з підстав не придбання торгового патенту та порушення норм Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 у спірний період перебував на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

Судом першої інстанції встановлено, що працівниками ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового. валютного та іншого законодавства ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2007 року по 31.12.2009 року, за результатами якої складено акт від 07.07.2010 року № 1546/17-319/НОМЕР_4.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем пункту 1 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині не проведення через реєстратори розрахункових операцій готівкових коштів на суму 419969,70 грн., статті 13 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 13-92 «Про прибутковий податок з громадян» щодо донарахування до сплати податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності 77 107,50 грн., статті 3 Закону України від 23.03.1996 року № 98/96-ВР «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності» з підстав не придбання торгового патенту при здійсненні торгівельної діяльності за готівкові кошти в період з 01.01.2008 року по 31.12.2009 року.

Зазначених вище висновків податковий орган дійшов, зокрема, на підставі того, що в ході перевірки встановлено факт здійснення позивачем продажу паливно-мастильних матеріалів, які є підакцизним товаром, а відтак неможливість перебування позивача на спрощеній системі оподаткування.

На підставі висновків, що викладені в акті перевірки ДПІ прийнято рішення від 16.07.2010 року № , яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 2046848,50 грн., податкове повідомлення рішення від 16.07.2010 року № /0, яким ФОП ОСОБА_2 визначено суму податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 77107,50 грн., рішення від 02.09.2010 року № , яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 1595,00 грн.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пп. 9.12.1 п. 9.12 ст. 9 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оподаткування доходів, отриманих фізичною особою від продажу нею товарів (надання послуг, виконання робіт) у межах її підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також фізичної особи, яка сплачує ринковий збір, здійснюється за правилами, встановленими спеціальним законодавством з цих питань, з урахуванням цього пункту.

Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Пунктами 5 та 6 ст. 9 зазначеного Закону суб'єктів, що використовують спрощену систему оподаткування, звільнено від застосування РРО та розрахункових книжок при продажу товарів (наданні послуг), у разі якщо не здійснюють продаж підакцизних товарів (крім пива на розлив).

При цьому Законом України від 25.03.2005 № 2505-IV «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» та Указом встановлені обмеження у застосуванні спрощеної системи щодо деяких видів підприємницької діяльності.

Зокрема, дія Указу не поширюється на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи і здійснюють торгівлю лікеро-горілчаними та тютюновими виробами, пально-мастильними матеріалами (абз. 5 п. 7); та відповідно до абз. 5 п. 4 Прикінцевих положень Закону спрощена система оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва не поширюється, зокрема, на суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють господарську діяльність, пов'язану з оптовим та роздрібним продажем підакцизних пально-мастильних матеріалів. Тобто, п. 7 зазначеного Указу містить заборону на торгівлю платниками єдиного податку - фізичними особами, всіма пально-мастильними матеріалами ( включаючи, як підакцизні, так і не підакцизні).

Отже реалізація права суб'єкта малого підприємництва на запровадження спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, яка за певних умов звільняє такого суб'єкта від обов'язку застосовувати РРО, залежить від виконання цим суб'єктом вимог, установлених Указом. Порушення ж умов запровадження спрощеної системи оподаткування, визначених названим Указом, є юридичним фактом, який виключає можливість застосування до суб'єкта малого підприємництва правил оподаткування, передбачених для платників єдиного податку.

Також, пунктом 6 Указу Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником плати за патенти згідно із Законом України «Про патентування деяких видів підприємницької діяльності».

Разом з тим у ст.7 цього Указу передбачено виключення, на які дія цього Указу не поширюється.

Так, дія цього Указу не поширюється на фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які займаються підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи і здійснюють торгівлю, зокрема, паливно-мастильними матеріалами.

З матеріалів справи слідує, що основною підставою для нарахування позивачеві податку з доходів фізичних осіб та застосування штрафних санкції є встановлення, на думку податкового органу, факту здійснення позивачем продажу паливно-мастильних матеріалів, які є підакцизним товаром, внаслідок чого позивач зобов'язаний придбати торговий патент та проводити розрахункові операції через РРО.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач у вересні 2007 році здійснював торгівлю маслом MOL HYKOMOL, що, на думку податкового органу, є торгівлею паливно-мастильними матеріалами.

Колегія суддів вважає твердження податкового органу про здійснення ФОП ОСОБА_2 торгівлі у спірний період паливно-мастильними матеріалами помилковими з огляду на наступне.

Згідно з Товарною номенклатурою зовнішньоекономічної діяльності (ТН ЗЕД) від 01.05.1992 року до товарної позиції № 2710 в поняття нафта та нафтопродукти, а таким чином масла мастильні та інші, включаються продукти в разі, якщо нафта та нафтопродукти отримані з бітумінозних порід (за виключенням сирих); а також масла, які складаються головним чином із змішаних ненасичених углеводородів, отриманих будь-яким способом, при умові, що вага неароматичних складових частин перевищує вагу ароматичних. В це поняття не включаються синтетичні поліфеліни, менш 60% об'єму яких перероблюється при температурі 300 градусів Цельсія та тиску 1013 мілібар методом дистиляції під низьким тиском. Матеріали мастильні також відносяться до групи 34 (крім засобів, які місять не менше 70% мас нафти та нафтопродуктів, отриманих з бітумних порід).

Визначення терміну «масла та мастила» наведено в Інструкції про порядок складання звітного загального енергетичного балансу за 1995 рік по формі N 1-ЗЕБ, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 17.08.1995 року № 213 «Про розробку паливно-енергетичного балансу України на 1995 рік». Так, відповідно до абзацу 26 Додатку № 1 до зазначеної Інструкції масла та мастила - в'язкі вуглеводні речовини, що мають великий вміст парафіну і дистилюються при температурі від 380 градусів Цельсія до 500 градусів Цельсія при вакуумній перегонці нафтових залишків після атмосферної перегонки нафти, у тому числі мастила немінерального походження.

Згідно Номенклатури товарів народного споживання, які враховуються в оптовій та роздрібній торгівлі, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 12 від 14.01.1994 року, до групи «нафтопродукти та паливно-мастильні матеріали» відносяться масла мастильні нафтові, а масла моторні мінеральні та синтетичні відносяться до групи «товари побутової хімії».

Крім того, перелік паливно-мастильних матеріалів, які оподатковуються акцизним збором, було визначено в Законі України «Про ставки акцизного збору і ввізного мита на деякі товари (продукцію)» від 11 липня 1996 року313/96-ВР. Моторні мастила (оливи моторні) в цьому переліку відсутні. Тобто, вони не є підакцизним товаром.

Колегія суддів звертає увагу, що всупереч нормам ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідно до якої обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, ДПІ у м. Ужгороді Закарпатської області не надала належних доказів на підтвердження належності саме масла MOL HYKOMOL до паливно-мастильних матеріалів продуктів (сертифікат якості, висновок експерта тощо), а відтак не знайшли свого підтвердження доводи податкового органу про порушення позивачем умов перебування на спрощеній системі

Колегія суддів вважає, що податкові накладні, які покладено в основу доводів відповідача щодо факту здійснення позивачем торгівлі паливно-мастильними матеріалами, зазначені вище обставини не спростовують.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність у податкового органу підстав для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, яким визначено податкові зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб, а також рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій за не проведення через реєстратори розрахункових операцій готівкових коштів та не придбання торгового патенту при здійсненні торгівельної діяльності за готівкові кошти, оскільки позивачем не було порушено умов перебування на спрощеній системі.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно були прийнятті рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій та податкове повідомлення-рішення.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2012 року у справі № 2а-3190/10/0770 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: В.С. Затолочний

Л.П. Іщук

Повний текст ухвали

виготовлений та підписаний

22.07.2016 року