Справа № П/811/356/16
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2016 року справа № П/811/356/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., за участю секретаря Бондар Я.Г. та представників:

позивача: ОСОБА_1;

відповідача-1: Ярути Н.М.;

відповідача-2: Проценко Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до таВільшанської районної комісії з питань захисту прав дитини Голови Вільшанської районної державної адміністрації
провизнання нечинним рішення та розпорядження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вільшанської районної комісії з питань захисту прав дитини та голови Вільшанської районної державної адміністрації в якому просить суд:

- визнати невідповідним законодавству, нечинним з моменту прийняття рішення Вільшанської районної комісії з питань захисту прав дитини від 17 березня 2016 року №3/2;

- визнати невідповідним законодавству, нечинним з моменту видачі розпорядження голови Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 24 березня 2016 року №53-р.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі рішення Вільшанської районної комісії з питань захисту прав дитини від 17 березня 2016 року №3/2 головою Вільшанської районної державної адміністрації прийнято рішення, яким визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 біля матері ОСОБА_6 Позивач вважає, що оскаржувані рішення та розпорядження є не обґрунтованими та протиправними.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги адміністративного позову, просив суд задовольнити його в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Відповідач-1 та відповідач-2 не погоджуючись з позовом надали суду заперечення на позов, які обґрунтовані ним, що оскаржувані рішення та розпорядження винесено в межах повноважень, згідно чинного законодавства, тому правові підстави для його скасування відсутні.

Представники відповідача-1 та відповідача-2 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Дослідивши подані документи і матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 18 лютого 2016 року до комісії з питань захисту прав дитини при Вільшанській районній державній адміністрації надійшла заява від гр. ОСОБА_6 щодо визначення місця проживання її малолітніх дітей.

Вищезазначена заява обґрунтована тим, що оскільки згоди щодо визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком дітей ОСОБА_1 досягнуто не було вирішити дане питання (а.с.48-49).

Працівники служби у справах дітей райдержадміністрації у телефонному режимі зв'язалися з гр. ОСОБА_1 та надали перелік необхідних документів, які йому необхідно надати на засідання комісії згідно з вимогами пункту 72 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини».

24 лютого 2016 року комісією у складі працівників служби у справах дітей райдержадміністрації та районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання гр. ОСОБА_6 За результатами обстеження складено акт від 24.02.2016 року (а.с.85-86).

26 лютого 2016 року зазначеною комісією обстежено і умови за місцем реєстрації та проживання гр. ОСОБА_1 За результатами обстеження складено акт від 26.02.2016 року (а.с.87-88).

29 лютого 2016 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому була розглянута заява ОСОБА_6 та складено протокол засідання комісії №2. З результатом розгляду заяви комісією прийнято рішення про перенесення розгляду з даного питання у зв'язку з його подальшим доопрацюванням (а.с.106).

Наступне засідання відбулось 17 березня 2016 року, про що складено протокол засідання №3 та прийнято рішення яким визначено місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 біля матері ОСОБА_6 (а.с.7, 48).

На підставі зазначеного рішення головою Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 24 березня 2016 року №53-р прийнято розпорядження, яким встановлено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 біля матері ОСОБА_6 (а.с.8).

Надаючи правову оцінку обґрунтованості позовних вимог, відповідним доводам позивача та відповідачів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, розпорядження - це акт розпорядчого характеру, що ухвалюється органами місцевого самоврядування або їх виконкомами у колегіальному порядку для розв'язання найбільш важливих питань, які належать до їх компетенції.

Відповідно до пункту 1 Положення про комісію з питань захисту прав дитини затвердженого Розпорядженням голови Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області №572-р від 24.12.2008 року, комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом.

Комісія у своїй діяльності керується Конституцією України, Сімейним і Цивільним кодексами України, Законами України: «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про охорону дитинства», «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьків піклування», «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи дітей», «Про освіту», «;Про соціальні послуги», Конвенцією ООН про права дитини, постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. №866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом дитини», актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також цим Положенням.

Основним завданням Комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток. До складу комісії, на громадських засадах, входять керівники структурних підрозділів райдержадміністрації, центрів соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, заступники керівників територіальних органів Міністерства внутрішніх справ та Міністерства юстиції, а також працівник Служби у справах дітей, який виконує обов'язки секретаря комісії.

Відповідно до чинного законодавства органами опіки та піклування є районні, районні у місті Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, селищних рад. (ст. 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 56 ЦК України).

Основу механізму правового регулювання спірних правовідносин становлять імперативні приписи Сімейного кодексу України, які визначають засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов'язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім'ї та родичів.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Так, механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини визначає Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.

Відповідно до п.72 Порядку, для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт за формою.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини.

Якщо встановлено, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, служба у справах дітей подає клопотання голові районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про позбавлення таких батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

В судовому засіданні представник комісії з питань захисту прав дитини зазначила, що на виконання вищезазначеного пункту 72 Порядку комісією зібрані та складені всі необхідні документи, які розглянуті комісією на засіданні під час прийняття рішення.

Суд звертає увагу на те, що комісія з питань захисту прав дитини є колегіальним органом та на засіданні якої відповідальною особою ведеться протокол.

Як вбачається з матеріалів справи, під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дітей секретарем комісії ОСОБА_2 складені протоколи від 29 лютого 2016 року №2 та від 17 березня 2016 року №3 (а.с.44-46, 106-108).

Досліджуючи зазначені протоколи, які надані як доказ відповідачем, суд перевіряє їх на відповідність до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, загальні положення щодо функціонування структурних підрозділів з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади (далі - установи), вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами в установах незалежно від способу фіксації та відтворення інформації, яка міститься в документах, включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік і контроль за виконанням встановлено Типовою інструкцію з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади (далі - Інструкція).

Пунктом 107 Інструкції визначено, що у протоколах фіксується інформація про хід ведення засідань, прийняття в установах рішень комісіями, дорадчими органами, зборами тощо. Протокол складається на підставі записів, зроблених безпосередньо під час засідань, поданих текстів та тез доповідей і виступів, довідок, проектів рішень тощо.

Пунктом 110 Інструкції визначено, що Датою протоколу є дата проведення засідання. Якщо засідання тривало кілька днів, то через тире зазначаються перший і останній день засідання.

У пункті 114 Інструкції встановлено, що у вступній частині протоколу зазначаються прізвища та ініціали (ініціал імені) голови або головуючого, секретаря, запрошених, а також присутніх осіб.

У списку присутніх зазначаються в алфавітному порядку спочатку прізвища та ініціали присутніх постійних членів колегіального органу без зазначення посад, потім - запрошених осіб із зазначенням посад та у разі потреби найменувань установ. Якщо кількість присутніх перевищує 15 осіб, зазначається їх загальна кількість з посиланням на список, що додається до протоколу.

У пункті 117 Інструкції - Після слова "ВИСТУПИЛИ" фіксуються виступи тих осіб, які взяли участь в обговоренні доповіді. Виступи оформляються у протоколі із зазначенням посад, прізвищ та ініціалів (ініціалу імені) промовців у називному відмінку, а також з викладенням змісту питання та відповідей на нього. Зміст виступів викладається від третьої особи однини.

Пунктом 118 Інструкції визначено, що після слова "ВИРІШИЛИ" ("УХВАЛИЛИ", "ПОСТАНОВИЛИ") фіксується прийняте рішення з обговорюваного питання порядку денного. Рішення повинне бути конкретним і включати складові, що відповідають на такі питання: кому, що зробити і в який строк.

В судовому засіданні представник відповідача-2 зазначила, що комісією під час прийняття рішення розглядалися та обговорювалися всі зібрані документи позивача та ОСОБА_7

Проте суд не бере до уваги дані твердження представника відповідача-2, з огляду на наступне.

Досліджуючи протоколи засідань комісії захисту прав дітними №2 та №3 суд встановив, що в них не зазначено прізвищ головуючого, секретаря та присутніх членів комісії, а тому не можливо встановити чи були присутні не менш як дві третини загальної кількості її членів відповідно до Положення.

Додатковий список до протоколу з прізвищами не складався.

Крім того, в протоколах зазначено прізвища осіб, які виступили під час обговорення питання про встановлення місця проживання малолітніх дітей.

Проте зі змісту протоколів вбачається, що секретарем не фіксувалися виступи тих осіб, які взяли участь в обговоренні доповіді, а також не викладено змісту питання та відповідей. З огляду на дані обставини суд позбавлений можливості перевірити чи обговорювалися надані позивачем документи та чи надавалася їм оцінка членами комісії під час засідань.

Також, суд акцентує увагу на тому, що комісія з питань захисту прав дитини є колегіальним органом, яка відповідно до Положення приймає рішення відкритим голосуванням простою більшістю голосів, а тому хід голосуванням з зазначенням прізвищ членів комісії повинно бути відображене в протоколі, чого зроблено не було.

Як вже зазначалося судом відповідно до п. 72 Порядку, комісією під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення.

Представник відповідача-2 не надала суду пояснень та доказів того, що саме комісією бралося до уваги щодо виконання батьківських обов'язків, яка особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідні обставини та обговорення не відображені в протоколі засідань.

Разом з тим, представник відповідача - 2 в судовому засіданні та запереченнях зазначила, про те, що рішенні комісії нічого не сказано про те, ким з батьків створені кращі умови для проживання дітей, не обґрунтовано, до кого з батьків діти прив'язані більше та інші обставини, що мають суттєве значення при визначенні місця проживання дитини, оскільки воно є лише результатом голосування членів комісії.

При цьому, представник вказала на те, що рішення прийняте лише на підставі однієї істотної причини, а саме наявності у ОСОБА_6 житла на прав власності, а у ОСОБА_1 на праві користування.

В протоколі №2 зазначено, що ОСОБА_6 має двокімнатну квартиру на праві власності, а ОСОБА_1 зареєстрований у будинку батька (а.с.106-108).

З матеріалів справи, суд встановив, що на час вирішення місця проживання неповнолітніх дітей позивач надав комісії заповіт ОСОБА_8, в якому останній визначив, що житловий будинок №53 з господарськими спорудами, що розташований на АДРЕСА_1 заповідає онукові ОСОБА_1 (а.с.95).

З огляду на викладене суд зазначає, що рішення комісії з захисту прав дитини повинно прийматись у цілковитій відповідності з встановленим Порядком та нормами національного і міжнародного права, якими керується комісія у своїй діяльності. Під час прийняття рішення комісія повинна враховувати всі фактичні обставини з достовірністю встановленим відповідним документам та наданням кожному з них належної оцінки у кожному конкретному випадку.

Комісія не може приймати рішення лише враховуючи одну підставу, визначену на власний розсуд. З аналізу зазначеного чинного законодавства суд вбачає, що комісія приймає рішення надавши оцінку кожному поданому документу та інформації наданій для вирішення спору між батьками у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про протиправність рішення Вільшанської районної комісії з питань захисту прав дитини від 17 березня 2016 року №3/2, у зв'язку із чим зазначене рішення підлягає скасуванню.

Разом з тим, згідно ст. 43 Закону України „Про місцеві державні адміністрації", розпорядження голови державної адміністрації скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку, якщо вони суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами.

Як встановлено раніше судом, на час прийняття оскаржуваного розпорядження голови Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області, комісією в порушення норм чинного законодавства не було повно та всебічно проведено засідання та досліджено обставин, що мають істотне значення для вирішення спору щодо визначення місця проживання дітей, а тому розпорядження голови Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 24 березня 2016 року №53-р підлягає скасуванню.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні рішення відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішення суб'єкта владних повноважень, встановлених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до яких, зокрема, відносяться прийняття рішень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішень.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем проігноровано обов'язок щодо доказування правомірності прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, суд також вважає за необхідне присудити на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1102,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Адміністративний позов - задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Вільшанської районної комісії з питань захисту прав дитини від 17 березня 2016 року №3/2.

3.Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Вільшанської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 24 березня 2016 року №53-р.

4.Присудити ОСОБА_1 (код - НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1102,40 грн. (одну тисячу сто дві гривні, сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вільшанської районної державної адміністрації (код - 04055245).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук