Справа № 826/2501/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2016 року № 826/2501/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» до Державної служби геології та надр України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язати вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Київський річковий порт» (надалі по тексту також - позивач) з позовом до Державної служби геології та надр України (надалі також - відповідач), в якому просило:

- прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у адміністративній справі;

- визнати бездіяльність Державної служби геології та надр України (Ідентифікаційний код юридичної особи 37536031; 03680, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЕЖЕНА ПОТЬЄ, будинок 16) щодо поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт», та внесенню відповідної інформації до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України протиправною;

- зобов'язати Державну службу геології та надр України (Ідентифікаційний код юридичної особи 37536031; 03680, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЕЖЕНА ПОТЬЄ, будинок 16) поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт», та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України.

В судове засідання з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позову заперечував з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.

В судовому засіданні за згодою сторін ухвалено про продовження вирішення справи у письмовому провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню повністю з огляду про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Публічне акціонерне товариство «Київський річковий порт» є новим найменуванням Відкритого акціонерного товариства «Київський річковий порт» відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» ().

Відкрите акціонерне товариство «Київський річковий порт» отримало спеціальний дозвіл на користування надрами від 05.11.1996 р. № 672 з метою видобування піску Ново-Українського родовища, виданого Міністерством охорони навколишнього природного середовища.

20.11.2009 Міністерство охорони навколишнього природного середовища України винесло наказ № 623 «Про анулювання, зупинення та поновлення дії спеціальних дозволів на користування надрами», за яким було анульовано спеціальний дозвіл на користування надрами від 05.11.1996 р. № 672 наданого ВАТ «Київський річковий порт» з метою видобування піску Ново-Українського родовища.

22.10.2013 Окружним адміністративним судом м. Києва винесено постанову у справі №826/13225/13-а за адміністративним позовом Української міської ради до Міністерства охорони навколишнього природного середовища України про визнання протиправним та скасуванню наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.11.2009 року №623 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 року №672, наданого ВАТ «Київський річковий порт», Публічне акціонерне товариство «Київський річковий порт» було залучено до участі в справі третьою особою, якою адміністративний позов Української міської ради задовольнив в повному обсязі, визнав протиправним та скасував наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.11.2009 року №623 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 року №672, наданого ВАТ «Київський річковий порт».

Не погоджуючись із зазначеною постановою Міністерство охорони навколишнього природного середовища України подало апеляційну скаргу на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/13225/13-а від 22.10.2013. За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний адміністративний суд виніс ухвалу у справі №826/13225/13-а від 06.02.2014, якою відмовив у задоволенні апеляційної скарги Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2013 залишив без змін.

Міністерство охорони навколишнього природного середовища України подало касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/13225/13-а від 06.02.2014.

Вищим адміністративним судом України була винесена ухвала у справі К/800/18252/14 (№826/13225/13-а - номер справи у першій та другій інстанції) від 03.02.2015, якою було відмовлено у задоволенні касаційної скарги Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.10.2013 та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014 у справі № 826/13225/13 залишена без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся листом від 26.03.2015 № 01-29-129 з додатками, які крім всього містили копію постанови Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/13225/13-а від 22.10.2013, копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/13225/13-а від 06.02.2014 та копію ухвали Вищого адміністративного суду України у справі К/800/18252/14 (№826/13225/13-а - номер справи у першій та другій інстанції) від 03.02.2015 (відправлено поштою) до Державної служби геології та надр України з проханням поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 № 672, виданого ВАТ «Київський річковий порт», але лист Державною службою геології та надр України отриманий на поштовому відділенні не був. Позивач повторно 15.05.2015 подав листа від 26.03.2015 № 01-29-129 з додатками вже безпосередньо до Державної служби геології та надр України з проханням поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 № 672, виданого ВАТ «Київський річковий порт».

22.06.2015 представнику позивача в Державній службі геології та надр України повідомили, що лист позивача від 26.03.2015 № 01-29-129 з додатками був зареєстрований в Державній службі геології та надр України 22.05.2015 за вх. № 6464/13/14-15.

Згідно пояснень позивача, вбачається, що станом на дату винесення рішення позивач не був повідомлений про результати розгляду листа від 26.03.2015 № 01-29-129.

04.08.2015 позивач звернувся листом вих. № 01-29-331 до Державної служби геології та надр України (зареєстрована 05.08.2015 за вх. № 10363/13/14), в якій просив поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 № 672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт», внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України та вчинити всі необхідні дії, пов'язані з поновленням дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 № 672. Державна служба геології та надр України не надала відповіді на лист позивача, не вчинила дій, направлених на виконання Постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 жовтня 2013 року по справі № 826/13225/13-а.

12.10.2015 Окружним адміністративним судом м. Києва винесена ухвала у справі №826/13225/13-а, якою була задоволена заява позивача про заміну сторони правонаступником від 28.09.2015, та ухвалено замінити Міністерство охорони навколишнього природного середовища України (, 03035, м. Київ, вул. Урицького, 35) на Державну службу геології та надр України (, 03680, м. Київ, вул. Ежена Потьє, будинок 16).

19.11.2015 позивач звернувся листом №01-29-633 до Державної служби геології та надр України, в якому просив поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт» та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України та вчинити всі необхідні дії, пов'язані з поновленням дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672. Лист позивача від 19.11.2015 №01-29-633 залишився без розгляду і без відповіді зі сторони відповідача.

Позивач звернувся листом від 25.12.2015 № 01-29-694 (вх. №32064/10-15 від 25.12.2015) до Міністерства екології та природних ресурсів України, в якому просив Міністерство екології та природних ресурсів України сприяти позивачу у поновленні дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт», та внесенню відповідної інформації до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України та вчиненню всіх необхідних дій, пов'язаних з поновленням дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672.

Лист позивача від 25.12.2015 № 01-29-694 (вх. №32064/10-15 від 25.12.2015) Міністерством екології та природних ресурсів України було передано на виконання до Державної служби геології та надр України. В Державній службі геології та надр України даний лист був зареєстрований за №2074/28/13/14-15 від 29.12.2015. На день винесення рішення Державна служба геології та надр України не надала відповіді на лист позивача від 25.12.2015 № 01-29-694.

Відповідно до п. 1 Положення про державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 391/2011, Державна служба геології та надр України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр.

Так, ч. 10 п. 4 Положення про державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 391/2011, передбачено, що Державна служба геології та надр України веде єдину інформаційну систему користування надрами. Відповідно до ч. 12 п. 4 Положення про державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 391/2011, Державна служба геології та надр України видає у встановленому порядку спеціальні дозволи на: геологічне вивчення родовищ корисних копалин; геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислову розробку родовищ корисних копалин; видобування корисних копалин.

Відповідно ч. 14 п. 4 Положення про державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 391/2011, Державна служба геології та надр України здійснює переоформлення спеціальних дозволів на користування надрами, внесення до них змін та видачу дублікатів, продовжує термін дії спеціальних дозволів на користування надрами. Відповідно до ч. 13 п. 4 Положення про державну службу геології та надр України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 № 391/2011, Державна служба геології та надр України зупиняє та анулює в установленому порядку дію спеціальних дозволів на користування надрами, поновлює їх дію.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За змістом статті 4 Кодексу України про надра від 27.07.1994р. №132/94-ВР визначено, що надра є виключною власністю Українського народу і надаються тільки у користування. Угоди або дії, які в прямій або прихованій формі порушують право власності Українського народу на надра, є недійсними. Український народ здійснює право власності на надра через Верховну Раду України, Верховну Раду Автономної Республіки Крим і місцеві ради. Окремі повноваження щодо розпорядження надрами законодавством України можуть надаватися відповідним органам виконавчої влади.

За правилами частини другої статті 16 Кодексу України про надра спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Порядок проведення аукціонів з продажу спеціальних дозволів на користування надрами та порядок їх надання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною п'ятою статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005р. №2806-ІV підставами для відмови у видачі документа дозвільного характеру є:

1) подання суб'єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;

2) виявлення в документах, поданих суб'єктом господарювання, недостовірних відомостей;

3) негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру.

Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру.

Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається.

Письмове повідомлення дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру надається суб'єкту господарювання особисто або надсилається поштовим відправленням з описом вкладення або у випадках, передбачених законом, - в електронній формі за допомогою засобів телекомунікацій із зазначенням передбачених законом підстав для такої відмови у строк, встановлений для видачі документа дозвільного характеру.

В силу пунктів 3 та 5 Порядку № 615 на кожний вид користування надрами в межах конкретної ділянки надається окремий дозвіл. Одному заявникові може надаватися дозвіл на видобування одного виду корисних копалин з кількох близько розташованих родовищ, якщо доцільність їх спільної розробки підтверджується відповідним рішенням Державної комісії України по запасах корисних копалин. У межах однієї ділянки надр можуть проводитися роботи з геологічного вивчення та видобування різних за видом корисних копалин за кількома дозволами. При цьому в угоді на користування надрами визначаються просторові межі кожного виду корисної копалини. Використання земельних ділянок для потреб, пов'язаних з користуванням надрами, здійснюється надрокористувачами у порядку, встановленому законодавством.

Дозволи надаються на такі види користування надрами: - геологічне вивчення родовищ корисних копалин; - геологічне вивчення, в тому числі дослідно-промислова розробка родовищ корисних копалин загальнодержавного значення; - видобування корисних копалин; - геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислова розробка родовищ, з подальшим видобуванням нафти, газу (промислова розробка родовищ); - будівництво та експлуатація підземних споруд, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин, у тому числі споруд для підземного зберігання нафти, газу та інших речовин і матеріалів, захоронення шкідливих речовин і відходів виробництва, скидання стічних вод; - створення геологічних територій та об'єктів, що мають важливе наукове, культурне, санітарно-оздоровче значення (наукові полігони, геологічні заповідники, заказники, пам'ятки природи, лікувальні, оздоровчі заклади тощо); - виконання робіт (провадження діяльності), передбачених угодою про розподіл продукції.

Разом з тим, згідно п. 22 Порядку №615, дія дозволу поновлюється органом з питань надання дозволу після усунення надрокористувачем причин, що призвели до зупинення його дії.

У разі визнання судом незаконним зупинення дозволу строк дії дозволу вважається таким, що автоматично продовжений на строк незаконного зупинення.

Як вже було судом встановлено, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 22.10.2013, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2014 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.02.2015 у справі №826/13225/13-а, скасовано наказ Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.11.2009 року №623 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 року №672, наданого ВАТ «Київський річковий порт».

Таким чином, враховуючи факт скасування у судовому порядку наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.11.2009 року №623 в частині анулювання спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 року №672, наданого ВАТ «Київський річковий порт», на переконання суду у спірних правовідносинах відсутні правові підстави для не поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт», та внесенню відповідної інформації до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України, відтак позовні вимоги про визнання бездіяльності щодо поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт», та внесенню відповідної інформації до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України протиправною є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовної вимоги про зобов'язання відповідача поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт», та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України, суд виходив із наступного.

Відповідно до ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ і організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Також суд звертає увагу на те, що Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу, бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Тому, суд не вправі перебирати на себе функції відповідного органу та своїм рішенням визначати переможця.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги факт неприйняття відповідачем до уваги обставин, встановлених судовим рішенням по справі №826/13225/13-а, яке набрало законної сили, на переконання суду належним способом захисту прав позивача є зобов'язання відповідача, що наділений виключною компетенцією з поновлення спеціальної ліцензії, відновити порушені права позивача шляхом поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт», та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У відповідності до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно ч.4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення. Крім того, письмові заперечення відповідача не містять викладу правових підстав, які слугують причиною невчинення останнім дій щодо поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт».

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Державної служби геології та надр України (Ідентифікаційний код юридичної особи 37536031; 03680, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЕЖЕНА ПОТЬЄ, будинок 16) щодо поновлення дії спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт», та внесенню відповідної інформації до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України протиправною.

Зобов'язати Державну службу геології та надр України (Ідентифікаційний код юридичної особи 37536031; 03680, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЕЖЕНА ПОТЬЄ, будинок 16) поновити дію спеціального дозволу на користування надрами від 05.11.1996 №672, виданого Відкритому акціонерному товариству «Київський річковий порт», та внести відповідну інформацію до електронної інформаційної бази даних Державної служби геології та надр України.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин