Справа № 823/1324/15
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

6 липня 2016 року м. Київ
колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України розглянула в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у місті Черкаси про визнання неправомірним та скасування рішення.
Колегія суддів постановила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 2 березня 2016 року, якою касаційна скарга позивача на судові рішення нижчестоящих інстанцій була йому повернута як така, що суперечить вимогам статті 15 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Суд, повертаючи ОСОБА_1 його касаційну скаргу, яка була викладена російською мовою, зазначив, що норми Закону України від 3 липня 2012 року № 5029-VI «Про засади державної мовної політики» (далі - Закон № 5029-VI) мають імперативний характер і не містять виключень щодо регіональних мов.
Не погоджуючись з рішенням колегії суддів, вважаємо за необхідне зазначити таке.
Згідно зі статтею 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Водночас, відповідно до вимог цієї ж статті Основного закону держави в Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України.
Конституційний Суд України у рішенні від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 зазначив, що вже наголошував на тому, що положення Конституції України зобов'язують застосовувати державну - українську мову як мову офіційного спілкування посадових і службових осіб при виконанні ними службових обов'язків, в роботі і в діловодстві; держава відповідно до статті 11 Конституції України сприяє розвиткові мовної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України; гарантування національним меншинам України права на вільний розвиток, використання і захист їх мов відповідає змістові міжнародних договорів України (абзац одинадцятий пункту 3, абзаци другий, шостий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 у справі про застосування української мови).
Можливість використання мов національних меншин у судовому процесі також узгоджується з конституційною гарантією вільного розвитку, використання і захисту мов національних меншин в Україні та принципом рівності всіх громадян перед законом, одним з імперативів якого є недопущення обмежень прав громадян, зокрема учасників судового процесу, за мовною ознакою (частини перша, друга статті 24 Основного Закону України).
Конституційний Суд України вважає, що встановлення законодавчих можливостей використання в судочинстві регіональних мов або мов меншин слід розглядати також в аспекті забезпечення реалізації прав кожного на звернення до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, та на захист своїх прав будь-якими не забороненими законом засобами; гарантування права на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (частини перша, друга, п'ята статті 55 Конституції України).
Конституційні засади щодо забезпечення державою використання при здійсненні судочинства поряд з державною регіональних мов реалізуються у статті 14 Закону № 5029-VI.
Слід зазначити і про те, що згідно зі статтями 6 та 7 Закону України від 2 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» громадяни мають право звертатися до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, посадових осіб українською чи іншою мовою, прийнятною для сторін, а відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на незнання мови звернення забороняється.
Аналіз наведених норм чинного законодавства дозволяє дійти висновку, що держава гарантує використання в Україні, в тому числі і для захисту особою своїх порушених прав, мови, якою ця особа володіє.
У справі, яка розглядалась, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який викладений російською мовою. Усі його заяви і скарги у справі також викладені цією мовою. Суди першої та апеляційної інстанцій не вважали зазначену обставину такою, що унеможливлює розгляд справи.
За таких обставин, зважаючи на конституційні засади щодо забезпечення державою використання при здійсненні судочинства поряд з державною інших мов, а також враховуючи те, що російська мова в Україні є загальновживаною та прийнятною для населення, зокрема у місті Києві, де Вищим адміністративним судом України вирішувалося питання щодо прийняття касаційної скарги ОСОБА_1, цей суд, на нашу думку, мав усі підстави не вважати недоліком, що унеможливлює розгляд справи, подання цієї скарги російською мовою.
Отже, на нашу думку, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України повинна була прийняти постанову про скасування ухвали Вищого адміністративного суду України від 2 березня 2016 року та направити матеріали справи до суду касаційної інстанції для вирішення питання про прийняття касаційної скарги.
Судді Верховного Суду України О.В. Кривенда