Справа № 815/2396/16
Суддя: Стеценко О. О.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2396/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Стеценко О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного Управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі Позивач, або ОСОБА_1М.) з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного Управління ДФС в Одеській області (далі Відповідач, або ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС України в Одеській області) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 25091-17 від 22.06.2015 року, податкової вимоги ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 150-14 від 27.03.2016 року, рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 45/15-51-17-00-35 від 24.03.2016 року про опис майна у податкову заставу.

Свої вимоги Позивач обґрунтував наступними доводами.

В лютому 2016 року Позивачу стало відомо, що 22.06.2015 року, на виконання приписів ст.267 Податкового кодексу України (далі ПК України), ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення №25091-17, яким Позивача зобовязано сплатити суму податкового зобовязання з транспортного податку в розмірі 25000,00 грн. Відповідачем також були винесені податкова вимога за №150-17 від 24.03.2016 року та рішення № 45/15-51-17-00-35 від 24.03.2016 року про опис майна у податкову заставу. В обґрунтування протиправності прийнятих Відповідачем рішень Позивачем зазначено, що рішенням Одеської міської ради № 6257-VI від 21.01.2015 року було встановлено транспортний податок у м. Одесі. Враховуючи, що транспортний податок, як елемент податку на майно, належить до місцевих податків, то бюджетний період, в якому починає застосовуватися транспортний податок у м. Одесі є 2016 рік, а відтак надсилання Відповідачем спірного повідомлення-рішення у 2015 році є передчасним та таким, що порушує права Позивача. Крім того, Позивач зазначив, що Відповідачем були порушені строки направлення податкового повідомлення-рішення, яке взагалі Позивачем отримано не було. У звязку з цим, на думку Позивача, у Відповідача були відсутні правові підстави для винесення податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, а відтак прийняті Відповідачем рішення підлягають скасуванню.

В судовому засіданні 01.07.2016 року представник Позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов з підстав, викладених в позовній заяві (а.с. 4-7). Одночасно з цим представник Позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

В цьому ж судовому засіданні представник Відповідача не заперечував щодо розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів. При цьому, представник Відповідача висловив заперечення проти задоволення позову, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у письмових запереченнях на адміністративний позов (а.с. 48-51), в яких зазначив, що з 01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким введено новий податок з громадян України транспортний податок. Рішенням Одеської міської ради № 6257-VI від 21.01.2015 року «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку» встановлено з 01.01.2015 року на території м. Одеси податок на майно в частині транспортного податку. Позивач є власником автотранспортного засобу, а саме: MITSUBISHI, PAGERO WAGON 2014 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_3, об'єм двигуна 3200 куб. см, колір чорний, у звязку з чим 22.06.2016 року ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення № 25091-17, яким Позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн., встановлено граничний строк сплати 60 днів з дня отримання. У звязку із несплатою узгодженого грошового зобовязання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № 25091-17, боржнику 29.03.2016 року направлено податкову вимогу №150-17 від 24.03.2016 року разом із рішенням № 45/15/51/17-00-35 від 24.03.2016 року про опис майна у податкову заставу, які 04.04.2016 року були вручені особисто боржнику. Представник Відповідача також зазначив, що в силу приписів ст.267 ПК України Позивач є платником транспортного податку, будь-які підстави для звільнення його від сплати вказаного податку відсутні, а відтак оскаржувані рішення прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, є правомірними та обґрунтованими.

Враховуючи звернення представника Позивача з клопотаннями про розгляд справи в порядку письмового провадження, відсутність заперечень з цього приводу представника Відповідача та, враховуючи відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі приписів ч.4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд ухвалив про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, письмові заперечення Відповідача, дослідивши та проаналізувавши надані докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що Позивач є власником автотранспортного засобу, а саме: MITSUBISHI, PAGERO WAGON 2014 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_3, об'єм двигуна 3200 куб. см, колір чорний (а.с. 53-55).

22.06.2015 року, на виконання приписів ст.267 ПК України, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області винесено податкове повідомлення-рішення № 25091-17, яким Позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000 грн., встановлено граничний строк сплати 60 днів з дня його отримання (а.с. 58).

23.07.2015 року вказане податкове повідомлення-рішення направлено Відповідачем на адресу Позивача, яке відповідно до наявної в матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 37, отримано ОСОБА_1 21.07.2015 року (а.с. 58).

У звязку з несплатою Позивачем суми податкового зобовязання, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було вжито заходи щодо погашення податкового боргу Відповідачем, а саме: винесено податкову вимогу за № 150-17 від 24.03.2016 року щодо сплати суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязаннями станом на 23.03.2016 року у розмірі 25000,00 грн. (а.с. 56), та прийнято рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 45/15-51-17-00-35 від 24.03.2016 року про опис майна Позивача у податкову заставу (а.с. 57).

Зазначені податкова вимога та рішення про опис майна Позивача у податкову заставу були надіслані на адресу Відповідача які, відповідно до наявної в матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 252, отримано ОСОБА_1 04.04.2016 року (а.с. 56).

Не погодившись із прийнятими податковим органом рішеннями, Позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві та запереченнях проти позову, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу неправомірного, на думку Позивача, винесення податкового повідомлення-рішення, відповідно до якого Позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн, винесеною податковою вимогою та прийнятим рішенням про опис майна у податкову заставу.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

З 01.01.2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» (далі Закон України №71-VIII), яким введено новий податок з громадян України транспортний податок.

Рішенням Одеської міської ради № 6257-VI від 21.01.2015 «Про встановлення податку на майно в частині транспортного податку» встановлено з 01.01.2015 року на території міста ОСОБА_2 податок на майно в частині транспортного податку.

Відповідно до ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (п.267.1.1). Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см (п.267.2.1). Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 цієї статті (п.267.3.1). Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 цієї статті (п.267.4). Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (п.267.5.1). Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку (п.267.6.1).

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Органи внутрішніх справ зобов'язані до 01.04.2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку. З 01.04.2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця. Форма подачі інформації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної податкової політики (п.267.6.3). Податок сплачується за місцем реєстрації об'єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (п.267.7.1). Транспортний податок сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.267.8.1).

Судом встановлено, що визначений у спірному податковому повідомленні-рішенні обєкт оподаткування, а саме: MITSUBISHI, PAGERO WAGON 2014 року випуску, номер двигуна НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, номерний знак НОМЕР_3, об'єм двигуна 3200 куб. см, колір чорний, дата реєстрації в Україні 05.08.2014 року, належить Позивачу на праві приватної власності.

У звязку із вказаним, враховуючи приписи ст.267 ПК України, суд приходить до висновку, що автомобіль Позивача є об'єктом оподаткування за транспортним податком, а Позивач є належним платником транспортного податку.

Водночас, як вже зазначалося раніше, обов'язок сплачувати транспортний податок покладено на Позивача після набрання чинності Законом України №71-VIII, та не поширено такий на період до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2015 року.

Відповідно до ст.4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу; презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу; стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

Пунктом 4.3 ст.4 ПК України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

При цьому згідно з п.4.4 ст.4 ПК України установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Відповідно до ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов'язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп.10.1.1 п.10.1 та п.10.2 ст.10 ПК України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку. Згідно з п.12.3 ст.12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів. Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 ПК України). При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 ПК України).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (пп. 12.3.4 ПК України).

При цьому суд враховує, що відповідно до пп.12.3.5 п. 12.3 ст.12 ПК України у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Приписи п.12.5 ст.12 ПК України визначають, що офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Як було зазначено раніше, Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» ухвалений 28.12.2014 року, тобто після 15.07.2014 року. Відповідно до приписів п.12.3.5 ст.12 ПК України, застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених Законом змін та рішення з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

При цьому до спірних правовідносин не може бути застосовано положення пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України, оскільки до 31.12.2014 року відповідний транспортний податок не справлявся.

Отже, визначення контролюючим органом Позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. не відповідає положенням ПК України та є неправомірним.

Судом також встановлено, що спірне податкове повідомлення-рішення направлено Відповідачем на адресу Позивача 23.07.2015 року, тобто з порушенням строків, визначених ст.267 ПК України. Проте, суд зазначає, що строк направлення платнику податків податковим органом податкового повідомлення-рішення не змінює обсягу законних прав та обов'язків такого платника податків, адже перебіг строку як для сплати податку, так і для оскарження такого рішення, починається з дня, наступного за днем отримання податкового повідомлення-рішення. А відтак суд приходить до висновку, що порушення Відповідачем строку направлення податкового повідомлення-рішення, не може слугувати підставою для визнання прийнятого рішення протиправним та його скасування.

У звязку із вказаним суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 25091-17 від 22.06.2015 року.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкової вимоги ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 150-14 від 27.03.2016 року, рішення ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного Управління ДФС в Одеській області № 45/15-51-17-00-35 від 24.03.2016 року про опис майна у податкову заставу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п.59.3 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. При цьому, відповідно до пп.60.1.4 п.60.1 ст.60 ПК України, податкова вимога вважаються відкликаною, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі. У випадках, визначених пп.60.1.4 п.60.1 ст.60 ПК України податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду. Відповідно до п.88.1 ст.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Відповідно до п.88.2 ст.88 ПК України право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Відповідно до пп.89.1.2 п.89.1 ст.89 ПК України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, з дня виникнення податкового боргу. З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених п.89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

З аналізу вказаних норм, суд дійшов висновку, що визначення дня закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням, є обовязковою умовою для направлення контролюючим органом на адресу боржника податкової вимоги, а також виникнення у контролюючого органу права податкової застави на майно боржника на підставі приписів пп.89.1.2 п.89.1 ст.89 ПК України.

Судом встановлено, що у звязку з несплатою Позивачем суми податкового зобовязання, визначеного податковим повідомленням-рішенням № 25091-17 від 22.06.2015 року, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області було вжито заходи щодо погашення податкового боргу Відповідачем, а саме: направлено платнику податків податкову вимогу за № 150-17 від 24.03.2016 року щодо сплати суми податкового боргу за узгодженими грошовими зобовязаннями станом на 23.03.2016 року у розмірі 25000,00 грн. (а.с. 56).

Крім того, 24.03.2016 року заступником начальника ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного Управління ДФС в Одеській області, керуючись приписами ст.89 ПК України, прийнято рішенням рішення № 45/15-51-17-00-35 від 24.03.2016 року про опис майна боржника, ОСОБА_1, у податкову заставу (а.с. 57).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 252, зазначену податкову вимогу разом із рішенням про опис майна у податкову заставу направлено на адресу Позивача та отримано ОСОБА_1 04.04.2016 року (а.с. 56). Факт отримання податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу Позивачем не заперечується (а.с. 7).

Проте, відповідно до наявної в матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 37 та копії фіскального чека відділення поштового звязку (а.с. 58), податкове повідомлення рішення № 25091-17 від 22.06.2015 року було направлено на адресу Позивача 23.07.2016 року. Натомість, Відповідач в листі вих. № 7823/1303 від 21.04.2016 року (а.с.16) стверджує, що Позивач отримав оскаржуване податкове-повідомлення рішення 21.07.2015 року, тобто за два дні до дати його фактичного направлення, що є неможливим. При цьому, суд зазначає, що відповідно до даних пошукової системи сервісу Укрпошти поштове відправлення № 37 взагалі не зареєстроване.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Будь яких належних та допустимих доказів на підтвердження отримання Позивачем копії оскаржуваного податкового повідомлення рішення чи пояснень щодо отримання Позивачем копії оскаржуваного податкового повідомлення-рішення раніше дати його фактичного направлення, а також щодо дати, з якої визначена у податковому-повідомлення № 25091-17 від 22.06.2015 року, сума грошового зобовязання в розмірі 25000,00 грн. є узгодженою, Відповідачем не надано.

Суд також враховує, що Позивач заперечує факт отримання ним копії оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо Відповідачем, в силу приписів ч.2 ст.71 КАС України, не доведено правомірність прийнятих податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, у звязку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для їх скасування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів, суд приходить до висновку, що Відповідачем під час розгляду справи не було доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень, тому суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією № ПН 3503 від 17.05.2016 року (а.с. 3) та квитанцією № ПН 3162 від 25.05.2016 року (а.с. 30) Позивачем було сплачено судовий збір в загальному розмірі 1653,62 грн.

З урахуванням задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь Позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1653,62 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 86, 94, 122, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного Управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі міста ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області № 25091-17 від 22.06.2015 року, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного Управління ДФС в Одеській області № 150-14 від 27.03.2016 року.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного Управління ДФС в Одеській області № 45/15-51-17-00-35 від 24.03.2016 року про опис майна у податкову заставу.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Київському районі міста ОСОБА_2 управління ДФС в Одеській області (65104, м. Одеса, проспект Ак. Глушка, 17/2, ) за рахунок її бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 (65038, м. Одеса, вул. Макаренка, 1, ідентифікаційний код НОМЕР_4) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1653,62 грн. (одна тисяча шістсот пятдесят три гривні 62 коп.).

Постанову може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Стеценко О.О.