Справа № П/811/2244/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2016 рокусправа № П/811/2244/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Фірсік Д.Ю.

за участі представника відповідача Антоненко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. імені Газети «Правда», 29, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизгідросервіс» на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 р. в справі № П/811/2244/15 за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизгідросервіс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Кіровоградське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизгідросевірс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач у порушення вимог Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» і постанови Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 31.01.2007 року за № 70 не виконав нормативи по створенню 1 робочого місця для працевлаштування інвалідів. Згідно зі звітом відповідача середньооблікова численність штатних працівників відповідача становить 9 осіб, тобто на підприємстві повинно бути працевлаштовано 1 інваліда. Фактично на підприємстві не працевлаштовано інвалідів. Таким чином, відповідач має сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2014 році, у розмірі 10622,22 грн. Оскільки відповідач ці санкції не сплатив, підприємству нарахована пеня у розмірі 945,18 грн. Позивач просив стягнути з відповідача вказані суми адміністративно-господарських санкцій і пені.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 р. позов задоволено.

Відповідачем подана апеляційна скарга, в який він просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційна скарга обґрунтована невідповідністю висновків суду обставинам справи, апелянт зазначає, що чинним законодавством встановлено, що на стадії приймання звітів позивач повинен був здійснити їх аналіз. У випадку встановлення недостовірності даних, заявлених позивачем у звіті за 2014 р., позивач мав звернутись до Держпраці для підтвердження факту невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, чого зроблено не було. На думку апелянта, довідка планового обстеження щодо вивчення стану використання трудових ресурсів у відповідача управління соціального захисту населення виконкому Кіровської районної у м. Кіровограді ради від 01.08.2013 р. має рекомендаційний характер, містить факти, встановлені на дату її складання, та не змінює акт перевірки Держпраці. Крім того, зазначає про неврахування судом першої інстанції встановлених судовими рішеннями, які набрали законної сили, факту неналежного виконання позивачем свої повноважень. Також вказує, що в діях відповідача відсутня вина як складова частина господарського правопорушення, що виключає таку відповідальність. При цьому звертає увагу, що відповідач, подаючи звіти за 2012-2014 роки, вважав ОСОБА_2 інвалідом.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутністю представника позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Дизгідросервіс» поданий Кіровоградському обласному відділенню Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2014 рік у відповідності до Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» і Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, згідно з яким середньооблікова численність штатних працівників облікового складу підприємства становить 9 осіб, кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів - 1, фактично на підприємстві працевлаштовано 1 інваліда.

Позивачем відповідачу нараховані адміністративно-господарські санкції за нестворені робочі місця для забезпечення працевлаштування інвалідів у 2014 р. в розмірі 10222,22 грн. У зв'язку з несплатою адміністративно-господарських санкцій позивачем нарахована пеня в розмірі 945,18 грн.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.

Так, згідно зі ст. 17 цього Закону, метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою ті іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома.

Інваліди можуть залучатися до оплачуваних громадських робіт за їх згодою (стаття 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»).

Статтею 19 зазначеного Закону встановлено, що для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Оскільки на підприємстві середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», відповідач згідно зі ст. 20 цього Закону має сплатити позивачу адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на підприємстві за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порядком сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, встановлено, що обчислення суми адміністративно-господарських санкцій проводиться роботодавцями самостійно згідно з порядком заповнення звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів, затвердженим Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як вбачається з матеріалів справи, сума адміністративно-господарських санкцій відповідачем у встановлений ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» строк (до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу) не сплачена, що обумовило нарахування пені відповідно до ст. 20 цього Закону і п.4 Порядку сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 70, що обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з поданими позивачем розрахунками, сума пені, яку має сплатити відповідач, становить 945,18 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Дизгідросервіс» поданий позивачу звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2014 р. за формою № 10-ПІ, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача за 2014 рік, склала 9 осіб, середньооблікова кількість інвалідів, що працювали у відповідача у 2014 р., - 1 особа, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» повинна становити 1 особу.

На підтвердження факту виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідачем надано копію пенсійного посвідчення працюючого на підприємстві інваліда ОСОБА_2 та довідку МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності цієї особи. Згідно з вказаними документами ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, йому не встановлювалась группа інвалідності.

Сукупність встановлених судом апеляційної інстанції обставин дає підстави для висновку, що ТОВ «Дизгідросервіс» протягом 2014 р. не виконувався норматив, встановлений ст. 19 зазначеного вище Закону, що обумовлює правильність задоволення судом першої інстанції позову.

Доводи апелянта щодо відсутності вини суб'єкта господарювання, що виключає застосування адміністративно-господарських санкцій, спростовані наступним.

Довідкою планового обстеження щодо вивчення стану використання трудових ресурсів у ТОВ «Дизгідросервіс» від 01.08.2013 р. встановлено, що станом на момент обстеження інваліди на підприємстві не працевлаштовані, ОСОБА_2 відповідно до довідки від 10.10.2006 р., виданої МСЕК № 1, встановлено 20% втрати професійної працездатності (трудове каліцтво). Відповідачу рекомендовано працевлаштувати особу з обмеженими фізичними можливостями згідно із встановленим нормативом, враховуючи рекомендації індивідуальної програми реабілітації інваліда щодо трудової діяльності.

Тобто, відповідач вже станом на серпень 2013 р. мав бути обізнаним про відсутність у ОСОБА_2 інвалідності, а відтак, подаючи звіт за 2014 рік, неправомірно зазначив відомості щодо працевлаштованого інваліда.

Посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції встановлених судовими рішеннями, які набрали законної сили, факту неналежного виконання позивачем свої повноважень, жодним чином не стосуються предмету доказування в даній справі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизгідросервіс» на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 р. в справі № П/811/2244/15 залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.04.2016 р. в справі № П/811/2244/15 за позовом Кіровоградського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дизгідросервіс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 19.07.2016 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко