Справа № 810/5947/15
Суддя: Волков А.С.
Дата ухвалення: 2016-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 липня 2016 року Справа № 810/5947/15

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Волкова А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕРС ГРУП" до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТЕРС ГРУП" звернулось до суду з позовом до Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому, з урахуванням заяви про заміну позовних вимог від 25.01.2016 № 25/01-04, просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

від 30.07.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток підприємств" на загальну суму 2929838,75 грн., з яких: 2343871,00 грн. - за основним платежем; 585967,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

від 31.12.2015 № НОМЕР_2, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 2133868,75 грн., з яких: 1707095,00 грн. - за основним платежем; 426773,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

від 30.07.2015 № НОМЕР_3, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 11255,10 грн.

В основу визначення податкових зобовязань згідно із зазначеними повідомленнями-рішеннями податковим органом покладено твердження про невключення до оподатковуваного доходу вартості безоплатно наданих позивачу невстановленими суб'єктами господарювання маркетингових послуг, неправомірне віднесення позивачем до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, коштів, сплачених контрагентам за надані послуги, а також формування податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок сум податку, сплачених цим же контрагентам у складі ціни придбаних послуг. Податковий орган стверджував, що в дійсності господарські операції мали фіктивний характер, а договори та інші фінансово-господарські документи учасники цих господарських операцій склали з метою неправомірного отримання податкової вигоди. За твердженням податкового органу, це призвело до заниження податкових зобовязань з податку на прибуток та з податку на додану вартість.

Крім того, податковий орган застосував до позивача штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавтва у сфері регулюваня обігу готівки, що виявилось у неоприбуткуванні готівки в касі підприємства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що правильно визначив податкові зобовязання з податку на прибуток та з податку на додану вартість, а висновки податкового органу вважає безпідставними, оскільки господарські операції мали реальний характер - послуги контрагентами надані в повному обсязі й оплачені позивачем, ці факти підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності. Таким чином, позивач просив суд податкові повідомлення-рішення визнати протиправним і скасувати.

Відповідач позову не визнав та надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що оспорювані податкові повідомлення-рішення є законними і обґрунтованими, підстави для їх скасування відсутні.

Після надання сторонами усних пояснень, позивач у судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження, відповідач проти заявленого клопотання не заперечував.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд постановив здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наданих сторонами пояснень та наявних у справі матеріалів та доказів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені сторонами документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТЕРС ГРУП" є юридичною особою, що зареєстрована 13.06.2008 (запис про державну реєстрацію в ЄДР від 13.06.2008 № 0011159), як платник податків перебуває на обліку в Ірпінській обєднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області, зареєстроване як платник податку на додану вартість.

Видами діяльності позивача за КВЕД є: неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; рекламні агентства; дослідження конюнктури ринку та виявлення громадської думки; пакування.

У липні 2015 року посадовими особами Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 (акт перевірки від 17.07.2015 № 929/22-4/35995595).

За результатами перевірки посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог чинного законодавства, зокрема:

підпункту 135.5.4 пункту. 135.5 статті 135, пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобовязання з податку на прибуток за 2014 рік на суму 2343871,00 грн.;

абзацу "а" пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 1707095,00 грн., у тому числі по періодам: за березень 2014 року на суму 445507,00 грн.; за квітень 2014 року на суму 308134,00 грн., за травень 2014 року на суму 288361,00 грн., за червень 2014 року на суму 320341,00 грн., за липень 2014 року на суму 276399,00 грн., за серпень 2014 року на суму 49232,00 грн., за вересень 2014 року на суму 10723,00 грн., за жовтень 2014 року на суму 8398,00 грн.;

пункту 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою НБУ від 15.12.04 № 637, що виявилось у неоприбуткуванні готівки в касі підприємства на суму 2251,02 грн.

Висновки посадових осіб відповідача повязуються з твердженням про безоплатне надання позивачу невстановленими суб'єктами господарювання маркетингових послуг, оцінкою господарських операцій з придбання позивачем маркетингових послуг від ДП "Фуршет Регіон", а також послуг з перевезення вантажу від ТОВ "Атом Сталь", ТОВ "Авто-Алекс", ТОВ "РК - Торг", ТОВ "Надія 2012".

За результатами перевірки Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

від 30.07.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток підприємств" на загальну суму 2929838,75 грн., з яких: 2343871,00 грн. - за основним платежем; 585967,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

від 30.07.2015 № НОМЕР_4, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 2560642,50 грн., з яких: 1707095,00 грн. - за основним платежем; 853547,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

від 30.07.2015 № НОМЕР_3, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 11255,10 грн.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивач оскаржив їх до вищестоящих податкових органів в адміністративному порядку.

За результатом розгляду скарг позивача, Державна фіскальна служба України рішенням від 16.12.15 № 26782/6/99-99-10-01-01-25 (з урахуванням інформації, викладеної в листі ДФС України від 18.04.2016 № 6649/5199-99-10-09-09-16 на адресу суду, про виправлення описки у рішенні від 16.12.15 № 26782/6/99-99-10-01-01-25) скаргу позивача задовольнила частково, а саме:

податкове повідомлення-рішення від 30.07.2015 № НОМЕР_1 (щодо визначення грошового зобов'язання з податку на прибуток) залишено без змін;

податкове повідомлення-рішення від 30.07.2015 № НОМЕР_3 (щодо застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 11255,10 грн. скасоване повністю;

податкове повідомлення-рішення від 30.07.2015 № НОМЕР_4 скасоване в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) по ПДВ на суму 426773,75 грн., в іншій частині - залишено без змін.

У зв'язку із скасуванням податкового повідомлення-рішення від 30.07.2015 № НОМЕР_4 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 426773,75 грн. Ірпінська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняла нове податкове повідомлення-рішення від 31.12.2015 № НОМЕР_2, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 2133868,75 грн., з яких: 1707095,00 грн. - за основним платежем; 426773,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом), що оспорюється в даній справі.

У подальшому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд на підставі зібраних по справі доказів встановив наступне.

1. Щодо збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму загальну суму 2929838,75 грн. (2343871,00 грн. - за основним платежем) на підставі податкового повідомлення-рішення від 30.07.2015 № НОМЕР_1 та збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 2133868,75 грн. (1707095,00 грн. - за основним платежем) на підставі податкового повідомлення-рішення від 31.12.2015 № НОМЕР_2, суд встановив, що вказані рішення прийняті податковим органом на результатом оцінки господарських операцій з приводу пр дбання позивачем маркетингових послуг від ДП "Фуршет Регіон", а також послуг з перевезення вантажу від ТОВ "Атом Сталь", ТОВ "Авто-Алекс", ТОВ "РК - Торг", ТОВ "Надія 2012".

На думку посадових осіб податкового органу, господарські операції мали фіктивний характер, тому позивач незаконно сформував витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, та податковий кредит з податку на додану вартість.

1.1. Як убачається з акту перевірки від 17.07.2015 р. № 929/22-4/35995595, податковий орган дійшов висновку про порушення позивачем податкового законодавства при визначені доходів, а саме не врахування у складі доходу за 2014 рік маркетингових послуг (просування товарів, розміщення на торгових полках тощо) та реклами в мережі магазинів "Фуршет" на загальну суму 5390612,00 грн.

Оскільки під час перевірки податковий орган не виявив під час перевірки у штаті позивача посад маркетологів та рекламних фахівців, а також факту оплати ТОВ "АСТЕРС ГРУП" послуг маркетингу та реклами на користь СГД - власників мережі магазинів "Фуршет", податковий орган дійшов висновку про безоплатне отримання ТОВ "АСТЕРС ГРУП" послуг з маркетингу та реклами від СГД - власників мережі магазинів "Фуршет" (т. 1, а.с. 15).

З'ясовуючи дані обставини, суд встановив, що у періоді, який перевірявся, позивач надавав маркетингові послуги постачальникам товарів - ТОВ "Марс Україна", ТОВ "Сандора", ДП "КК "Рошен" та ТОВ "Нестле Україна" та відобразив в податковому обліку та в декларації з податку на прибуток за 2014 рік отриманий від надання таких послуг дохід у сумі 5390612,00 грн.

Відповідач під час судового розгляду факт одержання доходу від зазначених платників податків не заперечував, однак стверджував, що позивач не міг надати маркетингові послуги власними силами, адже не має для цього адміністративно-господарських можливостей, тому ймовірно залучав для цього третіх осіб, які надавали такі послуги позивачу безоплатно.

Суд констатує, що викладені в акті перевірки відомості про безкоштовне отримання позивачем від невстановлених податковим органом СГД доходу у сумі 5390612,00 грн. є суперечливими і бездоказовими, адже позивач цю ж суму доходу задекларував у податковій декларації з податку на прибуток за 2014 рік і розкрив інформацію про його походження - дохід у сумі 5390612,00 грн., одержаний від ТОВ "Марс Україна", ТОВ "Сандора", ДП "КК "Рошен" та ТОВ "Нестле Україна".

Жодних доказів на підтвердження відомостей, викладених в акті перевірки, податковий орган суду не представив і не зміг пояснити логіку, покладену в основу висновків ревізорів податкового органу.

У той же час, позивач представив суду штатний розпис, затверджений наказом директора ТОВ "АСТЕРС ГРУП" від 07.03.2014 № 1-ОД (т. 4, а.с. 20-22), відповідно до якого в 2014 році чисельність штатних працівників на підприємстві, у тому числі й таких, які мають необхідний кваліфікаційний рівень для надання маркетингових послуг, складала 291 осіб.

Це означає, що висновки податкового органу про неврахування у складі доходів безоплатно одержаних маркетингових послуг на загальну суму 5390612,00 грн. є безпідставним.

1.2. У березні 2014 року позивач мав взаємовідносини з Дочірнім підприємством "Фуршет Регіон" з приводу придбання маркетингових послуг, загальна сума операцій становила 1570000,00 грн., у тому числі ПДВ 261666,67 грн.

В акті перевірки податковий орган зазначив, що отримані маркетингові послуги не повязані з господарською діяльністю позивача, та не повязані з реалізацією товарів.

Позивач під час судового розгляду пояснив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТЕРС ГРУП" здійснює неспеціалізовану оптову торгівлю продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

У лютому 2014 року позивач уклав генеральні договори поставки з юридичними особами, що здійснюють роздрібний продаж продуктів харчування та товарів через мережу магазинів "Фуршет". У звязку з цим починаючи з лютого 2014 року позивач для виконання вищевказаних договорів уклав договір суборенди офісно-складських приміщень від 03.04.2014 № 17-ПК (т. 4, а.с. 23-34), наказом директора ТОВ "АСТЕРС ГРУП" від 07.03.2014 № 1-ОД збільшив штат працівників до 291 особи (т. 4, а.с. 20-22) та провів низку інших організаційних заходів.

Як пояснив позивач, окрім постачання товарів в мережу магазинів "Фуршет", позивач також планував розпочати постачання товарів і продуктів харчування в інші роздрібні мережі.

З метою розширення обсягів оптової реалізації товарів, досягнення оптимального рівня доходів, витрат та прибутковості підприємства директор ТОВ "АСТЕРС ГРУП" видав наказ від 11.03.2014 № 11/03-01, відповідно до якого зобовязав менеджерів з постачання провести маркетингові дослідження по вивченню ринку збуту по групам товарів у великих роздрібних мережах України та в подальшому разом з головним бухгалтером, до 15.04.2014, розробити оптимальний рівень оптової торгівельної націнки по групам товарів з урахуванням собівартості товарів та супутніх витрат, повязаних з реалізацією товарів до роздрібних мереж.

Для проведення маркетингових досліджень позивач (замовник) залучив Дочірнє підприємство "Фуршет Регіон" (виконавець), з яким уклав договір від 15.03.2014 № 15/03/2014-ФР, відповідно до якого виконавець зобовязувався провести маркетингові дослідження та надати звіт по таких дослідженнях у термін до 31.03.2014.

На підставі акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 31.03.2014 № НОМЕР_5 (т. 4, а.с. 59) Дочірнє підприємство "Фуршет Регіон" передало позивачу маркетинговий Звіт аналізу споживчого попиту на товар замовника в мережі магазинів виконавця та інших роздрібних мережах з додатками (т. 4, а.с. 60-250; т. 5, а.с. 1-36).

На виконання умов договору від 15.03.2014 № 15/03/2014-ФР ДП "Фуршет Регіон" також видало позивачу податкову накладну від 31.03.2014 № 10154 на загальну суму 1570000,00 грн., у тому числі ПДВ 261666,67 грн. (т. 5, а.с. 37).

Позивач пояснив, що підготовлений ДП "Фуршет Регіон" маркетинговий звіт позивач використав для розробки оптимального рівня націнки та формування прейскуранта цін на товари.

Так, наказом директора ТОВ "АСТЕРС ГРУП" від 14.04.2014 № 14/04-01 був затверджений базовий прейскурант цін на товари що реалізуються позивачем у роздрібні мережі (т. 5, а.с. 133-143), на підставі якого позивач укладав договори та виставляв рахунки покупцям товарів.

В оплату за виконані роботи (надані маркетингові послуги) позивач перерахував на рахунок ДП "Фуршет Регіон" кошти в загальній сумі 1570000,00 грн., у тому числі ПДВ 261666,67 грн., факт перерахування коштів підтверджується дослідженою судом банківською випискою (т. 4, а.с. 148).

Суд на підставі оцінки наявних у справі матеріалів та доказів у їх сукупності встановив, що факт придбання позивачем у ДП "Фуршет Регіон" маркетингових послуг та оплати їх вартості підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському обліку та податковій звітності позивача, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними, а придбані послуги повязуються з господарською діяльністю позивача.

Відповідно до підпункту 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України маркетингові послуги (маркетинг) - це послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчення ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації й управління рухом продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності платника податків. До маркетингових послуг відносяться, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податків в місцях продажів, послуги з вивчення, дослідження й аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податків в інформаційні бази продажу, послуги зі збору та поширення інформації про продукцію (роботах, послугах).

Абзацом "г" підпункту 138.10.3 пункту 138.10 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що до складу інших витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, включаються витрати на збут, зокрема витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг), на передпродажну підготовку товарів.

Твердження податкового органу про фіктивність даної господарської операції та відсутність зв'язку з господарською діяльністю позивача підчас судового розгляду було спростоване, а надані позивачем докази є переконливими і достатніми для висновку суду щодо її реальності, правомірності включення сплачених в оплату за надані послуги коштів до складу витрат та формування податкового кредиту з ПДВ.

1.3. У березні 2014 року позивач мав взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Атом Сталь" з приводу придбання послуг з перевезення вантажу.

За висновками посадових осіб контролюючого органу господарські операції мали фіктивний характер, а договір та інші фінансово-господарські документи учасники цієї операції склали з метою неправомірного отримання податкової вигоди.

Такі висновки зроблені посадовими особами відповідача на підставі акта від 10.06.2014 № 626/04-62-22-3/38905347 "Про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ "Атом Сталь" щодо підтвердження реальності здійснення господарських відносин їх реальності та повноти відображення в обліку за березень 2014 року».

З'ясовуючи дані обставини, суд встановив, що у березні 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Атом Сталь" укладено договір від 10.03.2014 № 1003 про надання послуг з перевезення вантажу, відповідно до якого ТОВ "Атом Сталь" на замовлення позивача зобов'язувалось організовувати та забезпечувати транспортування вантажів позивача (т.13 а.с. 209-211).

У період з 10.03.2014 по 31.03.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Атом Сталь" надало позивачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 1131160,00 грн., у тому числі ПДВ 188526,64 грн.

На підтвердження факту реальності надання послуг позивач представив суду копії замовлень на перевезення, товарно-транспортних накладних, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 1131160,00 грн., у тому числі ПДВ 188526,64 грн. (т. 13 а.с. 214-250; т. 14 а.с. 1-250; т. 15 а.с. 1-250; т. 16 а.с. 1-250; т. 17 а.с. 1-250; т. 18 а.с. 1-250; т. 19 а.с. 1-149).

З досліджених товарно-транспортних накладних убачається, що вони відповідають вимогам, встановленим Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, в них наявні відомості про позивача як вантажовідправника, перевізника (ТОВ "Атом Сталь"), вантажоодержувачів, транспортний засіб та вантаж.

На підтвердження надання транспортних послуг ТОВ "Атом Сталь" позивач також надав суду копії посвідчень водіїв, що здійснювали перевезення, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, якими здійснювалося перевезення вантажів (т. 40 а.с. 10-250; т. 41 а.с. 1-215).

Крім того позивач надав суду витяг з книги охорони логістичного комплексу, відповідно до якого вбачається, що автомобілі та водії зазначені в ТТН, заїжджали на територію склада позивача (т. 41 а.с. 215-250; т.42 а.с. 1 - 250).

В оплату за виконані надані послуги позивач перерахував на рахунок ТОВ "Атом Сталь" кошти у загальній сумі 1131160,00 грн., у тому числі ПДВ 188526,64 грн., факт перерахування коштів підтверджується копіями банківських виписок, наявними у матеріалах справи.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ТОВ "Атом Сталь" податкові накладні на загальну суму 1131160,00 грн., у тому числі ПДВ 188526,64 грн. (т. 19 а.с. 150-250; т. 20, а.с. 1-34). Вказану суму податку на додану вартість на підставі одержаних від ТОВ "Атом Сталь" податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту за березень 2014 року, відобразив у реєстрі отриманих податкових накладних за цей звітний (податковий) період. Витрати на оплату послуг ТОВ "Атом Сталь" у сумі 942633,36 грн. (вартість послуг за виключенням сум податку на додану вартість) позивач врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік.

З приводу юридичної особи контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю "Атом Сталь" суд встановив наступне.

Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Атом Сталь" є юридичною особою, що зареєстрована 19.09.2013 (запис в ЄДР № 1 058335); одним з видів діяльності за КВЕД є, зокрема: вантажний автомобільний транспорт; вантажний залізничний транспорт; на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ "Атом Сталь" (стан юридичної особи) було зареєстрованим, відомості щодо відсутності за місцезнаходженням, процедуру банкрутства чи припинення до ЄДР не внесені; 03.12.2014 до ЄДР внесено запис № 5058335 про припинення ТОВ "Атом Сталь" на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 20.11.2014 № 904/6311/14 про визнання його банкрутом.

1.4. У квітні та травні 2014 року позивач мав взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Алекс" з приводу придбання послуг з перевезення вантажу.

За висновками посадових осіб контролюючого органу господарські операції мали фіктивний характер, а договір та інші фінансово-господарські документи учасники цієї операції склали з метою неправомірного отримання податкової вигоди.

З'ясовуючи дані обставини, суд встановив, що у квітні 2014 року між позивачем (замовник) і ТОВ "Авто-Алекс" укладено договір від 01.04.2014 № 104 про надання послуг з перевезення вантажу, відповідно до якого перевізник на замовлення позивача зобов'язувався організовувати та забезпечувати транспортування вантажів позивача.

У період з 01.04.2014 по 31.05.2014 ТОВ "Авто-Алекс" надало позивачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 4186563,00 грн., у тому числі ПДВ 697760,53 грн.

На підтвердження факту реальності надання послуг позивач представив суду копії замовлень на перевезення, товарно-транспортних накладних, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 4186563,00 грн., у тому числі ПДВ 697760,53 грн. (т. 25 а.с. 8-250; т. 26 а.с. 1-250; т. 27 а.с. 1-250; т. 28 а.с. 1-250; т. 29 а.с. 1-250; т. 30 а.с. 1-250; т. 31 а.с. 1-250; т. 32 а.с. 1-250; т. 33 а.с. 1-250; т. 34 а.с. 1-250; т. 35 а.с. 1-250; т. 36 а.с. 1-250; т. 37 а.с. 1-250; т. 38а.с. 1-216).

З досліджених товарно-транспортних накладних убачається, що вони відповідають вимогам, встановленим Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, в них наявні відомості про позивача як вантажовідправника, перевізника (ТОВ "Авто-Алекс"), вантажоодержувачів, транспортний засіб та вантаж.

На підтвердження надання транспортних послуг ТОВ "Авто-Алекс" позивач також надав суду копії посвідчень водіїв, що здійснювали перевезення, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, якими здійснювалося перевезення вантажів (т. 40 а.с. 10-250; т. 41 а.с. 1-215).

Крім того позивач надав суду витяг з книги охорони логістичного комплексу, відповідно до якого вбачається, що автомобілі та водії зазначені в ТТН, заїжджали на територію складу позивача (т. 41 а.с. 215-250; т.42 а.с. 1 - 250).

В оплату за надані транспортні послуги позивач перерахував на рахунок ТОВ "Авто-Алекс" кошти у загальній сумі 4186563,00 грн., у тому числі ПДВ 697760,53 грн., факт перерахування коштів підтверджується копіями банківських виписок, наявними у матеріалах справи.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ТОВ "Авто-Алекс" податкові накладні на загальну суму 4186563,00 грн., у тому числі ПДВ 697760,53 грн. (т. 38 а.с. 217-250; т. 39, а.с. 1-184). Вказану суму податку на додану вартість на підставі одержаних від ТОВ " Авто-Алекс" податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту за квітень та травень 2014 року, відобразив у реєстрі отриманих податкових накладних за ці звітні (податкові) періоди. Витрати на оплату послуг ТОВ "Авто-Алекс" у сумі 3488802,47 грн. (вартість послуг за виключенням сум податку на додану вартість) позивач врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік.

З приводу юридичної особи контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Алекс" суд встановив наступне.

Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто-Алекс" є юридичною особою, що зареєстрована 24.06.2008 (запис в ЄДР № 0043022); видами діяльності за КВЕД є, зокрема: вантажний автомобільний транспорт; вантажний залізничний транспорт; на момент здійснення господарських операцій з позивачем ТОВ "Авто-Алекс" (стан юридичної особи) було зареєстрованим, відомості щодо відсутності за місцезнаходженням, процедуру банкрутства чи припинення до ЄДР не внесені; 14.01.2014 до ЄДР внесено запис № 3043022 про припинення ТОВ "Авто-Алекс" на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2014 № 904/7192/14 про визнання його банкрутом.

1.5. У червні та липні 2014 року позивач мав взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "РК-Торг" з приводу придбання послуг з перевезення вантажу.

За висновками посадових осіб контролюючого органу господарські операції мали фіктивний характер, а договір та інші фінансово-господарські документи учасники цієї операції склали з метою неправомірного отримання податкової вигоди.

З'ясовуючи дані обставини, суд встановив, що у червні 2014 року між позивачем (замовник) і ТОВ "РК-Торг" (перевізник) укладено договір від 01.06.2014 № 2306 про надання послуг з перевезення вантажу, відповідно до якого перевізник на замовлення позивача зобов'язувався організовувати та забезпечувати транспортування вантажів позивача.

У період з 01.06.2014 по 07.07.2014 ТОВ "РК-Торг" надало позивачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 2257190,00 грн., у тому числі ПДВ 376198,32 грн.

На підтвердження факту реальності надання послуг позивач представив суду копії замовлень на перевезення, товарно-транспортних накладних, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 2257190,00 грн., у тому числі ПДВ 376198,32 грн. (т. 7 а.с. 8-250; т. 8 а.с. 1-250; т. 9 а.с. 1-250; т. 10 а.с. 1-250; т. 11 а.с. 1-250; т. 12 а.с. 1-250; т. 13 а.с. 1-123).

З досліджених товарно-транспортних накладних убачається, що вони відповідають вимогам, встановленим Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, в них наявні відомості про позивача як вантажовідправника, перевізника (ТОВ "РК-Торг"), вантажоодержувачів, транспортний засіб та вантаж.

На підтвердження надання транспортних послуг ТОВ "РК - Торг" позивач також надав суду копії посвідчень водіїв, що здійснювали перевезення, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, якими здійснювалося перевезення вантажів (т. 40 а.с. 10-250; т. 41 а.с. 1-215).

Крім того позивач надав суду витяг з книги охорони логістичного комплексу, відповідно до якого вбачається, що автомобілі та водії зазначені в ТТН, заїжджали на територію склада позивача (т. 41 а.с. 215-250; т.42 а.с. 1 - 250).

В оплату за виконані надані послуги позивач перерахував на рахунок ТОВ " РК-Торг " кошти у загальній сумі 2257190,00 грн., у тому числі ПДВ 376198,32 грн., факт перерахування коштів підтверджується копіями банківських виписок, наявними у матеріалах справи.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ТОВ " РК-Торг " податкові накладні на загальну суму 2257190,00 грн., у тому числі ПДВ 376198,32 грн. (т. 13 а.с. 124-208). Вказану суму податку на додану вартість на підставі одержаних від ТОВ " РК-Торг " податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту за червень та липень 2014 року, відобразив у реєстрі отриманих податкових накладних за ці звітні (податкові) періоди. Витрати на оплату послуг ТОВ "РК-Торг" у сумі 1880991,68 грн. (вартість послуг за виключенням сум податку на додану вартість) позивач рахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік.

З приводу юридичної особи контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю " РК-Торг " суд встановив наступне.

Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "РК-Торг" є юридичною особою, що зареєстрована 09.07.2009 (запис в ЄДР № 006597); видами діяльності за КВЕД є, зокрема: вантажний автомобільний транспорт; стан юридичної особи - зареєстрована; відомості щодо відсутності за місцезнаходженням, процедуру банкрутства чи припинення до ЄДР не внесені.

1.6. У період з липня по жовтень 2014 року позивач мав взаємовідносини з Товариством з обмеженою відповідальністю "Надія 2012" з приводу надання послуг з перевезення вантажу.

За висновками посадових осіб контролюючого органу господарські операції мали фіктивний характер, а договір та інші фінансово-господарські документи учасники цієї операції склали з метою неправомірного отримання податкової вигоди.

З'ясовуючи дані обставини, суд встановив, що у квітні 2014 року між позивачем (замовник) і ТОВ "Надія 2012" (перевізник) укладено договір від 01.04.2014 № 0104-3 про надання послуг з перевезення вантажу, відповідно до якого перевізник на замовлення позивача зобов'язувався організовувати та забезпечувати транспортування вантажів позивача.

У період з 07.07.2014 по 03.10.2014 ТОВ "Надія 2012" надало позивачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 1192846,20 грн., у тому числі ПДВ 198807,69 грн.

На підтвердження факту реальності надання послуг позивач представив суду копії замовлень на перевезення, товарно-транспортних накладних, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 1192846,20 грн., у тому числі ПДВ 198807,69 грн. (т. 20 а.с. 40-250; т. 21 а.с. 1-250; т. 22 а.с. 1-250; т. 23 а.с. 1-250; т. 24 а.с. 1-250; т. 25 а.с. 1-29).

З досліджених товарно-транспортних накладних убачається, що вони відповідають вимогам, встановленим Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, в них наявні відомості про позивача як вантажовідправника, перевізника (ТОВ "Надія 2012"), вантажоодержувачів, транспортний засіб та вантаж.

На підтвердження надання транспортних послуг ТОВ "Надія 2012" позивач також надав суду копії посвідчень водіїв, що здійснювали перевезення, копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, якими здійснювалося перевезення вантажів (т. 40 а.с. 10-250; т. 41 а.с. 1-215).

Крім того позивач надав суду витяг з книги охорони логістичного комплексу, відповідно до якого вбачається, що автомобілі та водії зазначені в ТТН, заїжджали на територію склада позивача (т. 41 а.с. 215-250; т.42 а.с. 1 - 250).

В оплату за виконані надані послуги позивач перерахував на рахунок ТОВ "Надія 2012" кошти у загальній сумі 1192846,20 грн., у тому числі ПДВ 198807,69 грн., факт перерахування коштів підтверджується копіями банківських виписок, наявними у матеріалах справи.

На підтвердження права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями позивач отримав від ТОВ "Надія 2012" податкові накладні на загальну суму 1192846,20 грн., у тому числі ПДВ 198807,69 грн. (т. 25 а.с. 30-72). Вказану суму податку на додану вартість на підставі одержаних від ТОВ "Надія 2012" податкових накладних позивач включив до складу податкового кредиту за періоди з липня по жовтень 2014 року, відобразив у реєстрі отриманих податкових накладних за ці звітні (податкові) періоди. Витрати на оплату послуг ТОВ "Надія 2012" у сумі 994038,51 грн. (вартість послуг за виключенням сум податку на додану вартість) позивач врахував при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік.

З приводу юридичної особи контрагента - Товариства з обмеженою відповідальністю "Надія 2012" суд встановив наступне.

Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Надія 2012" є юридичною особою, що зареєстрована 05.10.2011 (запис в ЄДР № 0044716); видами діяльності за КВЕД є, зокрема: вантажний автомобільний транспорт; стан юридичної особи - зареєстрована, відомості щодо відсутності за місцезнаходженням, процедуру банкрутства чи припинення до ЄДР не внесені.

1.7. З приводу податкового повідомлення-рішення 30.07.2015 № НОМЕР_3, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 11255,10 грн. за порушення вимог законодавства у сфері обігу готівки, що виявилось у неоприбуткувані готівки в касі підприємства суд встановив, що рішенням Державної фіскальної служби України від 16.12.15 № 26782/6/99-99-10-01-01-25 (з урахуванням інформації, викладеної в листі ДФС України від 18.04.2016 № 6649/5199-99-10-09-09-16 на адресу суду, про виправлення описки у рішенні від 16.12.15 № 26782/6/99-99-10-01-01-25) це податкове повідомлення-рішення було скасоване.

Таким чином, в цій частині позов є безпідставним.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Суд встановив, що в основу податкових повідомлень-рішень, які оскаржується в даній справі, податковим органом покладено твердження про неправомірне формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток, за операціями з придбання маркетингових послуг, що здійснювались між позивачем і ДП "Фуршет Регіон", та операціями з придбання транспортних послуг у ТОВ "Атом Сталь", ТОВ "Авто-Алекс", ТОВ "РК - Торг", ТОВ "Надія 2012", які не мають реального характеру (є фіктивними).

Таким чином, вирішення даної справи залежить від доведеності або спростування факту фіктивності господарських операцій, який покладено в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд під час судового розгляду встановив, що факти надання вказаними контрагентами послуг позивачу та оплата їх вартості підтверджуються документально, господарські операції належним чином відображені у податковому обліку та податковій звітності позивача, право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість підтверджується податковими накладними.

Таким чином, висновок податкового органу про відсутність реального характеру (фіктивність) господарських операцій, що здійснювались між позивачем і ДП "Фуршет Регіон", ТОВ "Атом Сталь", ТОВ "Авто-Алекс", ТОВ "РК - Торг", ТОВ "Надія 2012", є безпідставним.

З приводу визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на прибуток суд зазначає наступне.

Платники податку на прибуток підприємств, об'єкта, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначаються розділом ІІІ Податкового кодексу України.

В силу статті 149 Податкового кодексу України податковою базою для цілей оподаткування податком на прибуток визнається грошове вираження прибутку як об'єкта оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу, з урахуванням положень статей 135 - 137 та 138 - 143 цього Кодексу.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України передбачено, що прибуток із джерелом походження з України та за її межами визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Витрати у розумінні Податкового кодексу України - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілом власником) (підпункт 14.1.27 пункту 14.1статті 14 Податкового кодексу України).

До складу валових витрат що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, входять: витрати від операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті: інші витрати, визначені згідно з пунктами 138.5, 138.10 -138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

При цьому, згідно з підпунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Однак, як встановлено судом, кошти сплачені позивачем його контрагенту в оплату за надані послуги (виконані роботи), є пов'язаними з основною діяльністю позивача, а витрати підтверджуються документально.

Фактів порушення позивачем обмежень, установлених статтею 139 Податкового кодексу України, податковим органом суду не наведено і не доведено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 30.07.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток підприємств" на загальну суму 2929838,75 грн., з яких: 2343871,00 грн. - за основним платежем; 585967,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, є безпідставним і підлягає скасуванню як протиправне.

З приводу визначення позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість визначено статтею 198 Податкового кодексу України, згідно з якою право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/ послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України на час вчинення спірних операцій та видачі податкової накладної).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону (пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця (пункт 201.6 статті 201 Податкового кодексу України).

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: (1) наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); (2) фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; (3) наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; (4) документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які зазвичай супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; (5) наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної (має усі обов'язкові реквізити).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від 31.12.2015 № НОМЕР_2, згідно з яким позивачу збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 2 133 868,75 грн., з яких: 1 707 095,00 грн. - за основним платежем; 426 773,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, є безпідставним і підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення 30.07.2015 № НОМЕР_3, згідно з яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 11255,10 грн., то в цій частині позов не підлягає задоволенню, адже є безпідставним, оскільки це податкове повідомлення-рішення скасоване в порядку адміністративного оскарження Державною фіскальною службою України.

За наведених обставин позов є таким, що підлягає задоволенню частково.

Згідно з положеннями статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При цьому, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо ж судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою розмір судового збору становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що встановлена законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана до суду (станом на 1 січня 2015 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218,00 грн. згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік").

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, що містила три вимоги майнового характеру про скасування рішень субєкта владних повноважень на загальну суму 5074962,60 грн.

Позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір у сумі 76124,40 грн.

Враховуючи те, що позов задоволено частково (податкові повідомлення-рішення скасовані на загальну суму 5063707,50 грн.), виходячи з принципу пропорційності щодо розподілу судових витрат, частка судового збору по відношенню до позовних вимог, в задоволенні яких суд відмовив (11255,10 грн.), становить суму 168,83 грн.

Таким чином, частка судового збору, яка підлягає присудженню з Державного бюджету України на користь позивача становить суму 75955,57 грн.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, а саме:

від 30.07.2015 № НОМЕР_1, згідно з яким Товариству з обмеженою відповідальністю "АСТЕРС ГРУП" збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на прибуток підприємств" на загальну суму 2929838,75 грн., з яких: 2343871,00 грн. - за основним платежем; 585967,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

від 31.12.2015 № НОМЕР_2, згідно з яким Товариству з обмеженою відповідальністю "АСТЕРС ГРУП" збільшено грошове зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 2133868,75 грн., з яких: 1707095,00 грн. - за основним платежем; 426773,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.07.2015 № НОМЕР_3, згідно з яким до Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕРС ГРУП" застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 11255,10 грн., - у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Ірпінської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТЕРС ГРУП " судові витрати у сумі 75955 (сімдесят пять тисяч девятсот пятдесят пять) гривень 57 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Волков А.С.