Справа № 2-а-92/2010
Суддя: Федоренко О. І.
Дата ухвалення: 2010-01-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-92/2010
Провадження № 2-а-92/2010
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2010 м.Енергодар

Суддя Енергодарського міського суду Запорізької області Федоренко О.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Енергодар Запорізької області про поновлення строку для звернення до суду, про оскарження бездіяльності відповідача щодо неперерахування соціальної допомоги та стягнення недоплаченої соціальної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 16 грудня 2009 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в м.Енергодар Запорізької області, в якому просить поновити пропущений строк для звернення до суду, визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не перерахунку та невиплати їй у повному обсязі надбавки до пенсії згідно до ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 1.1.2006 року по 31.12.2008 року та зобовязати УПФУ в м.Енергодар здійснити перерахунок та виплатити недоплачену, як дитині війни, щомісячну надбавку в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, встановленого ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 1.1.2006 року по 31.12.2008 року. Вимоги мотивовані тим, що позивач має статус «дитини війни» та згідно з положеннями ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» з 1.1.2006 року органи Пенсійного фонду України зазначені виплати протягом 2006-2007 років не здійснювали, а у 2008 році здійснювали не в повному обсязі, внаслідок чого вона просить зобов'язати відповідача нарахувати недоплачену, зазначену, щомісячну надбавку до пенсії за вищевказаний період. Позивач до суду не зявився надавши заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач надав судові заперечення проти позову, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначивши, що ст.7 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» визначено джерело фінансування соціальних виплат, а саме - за рахунок коштів державного бюджету України, а не з бюджету Пенсійного Фонду. Пункт 9 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою КМУ від 24.10.2007 року №1261 передбачає вичерпний перелік напрямів використання коштів ПФУ, які використовуються винятково за призначенням і вилученню не підлягають. До 1.1.2008 року законодавством України до 1.1.2008 року не був визначений механізм розрахунку підвищення пенсій, передбачених ст.6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни», тобто відсутні законні підстави щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії. ОСОБА_2 України «Про державний бюджет України на 2006 рік» було передбачене поетапне підвищення доплат до пенсій дітям війни за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабміном України. Протягом 2007 року підвищення пенсії дітям війни виплачувалось в порядку, встановленому ст. 111 ОСОБА_2 України «Про державний бюджет України на 2007 рік», яка передбачала виплату підвищення особам, що є інвалідами війни. Протягом 2008 року надбавка до пенсій дітям війни виплачується у відповідності до Постанови КМУ № 530 від 28.5.2008 року, яким встановлений розмір з 22.5 - 48,10 грн., з 1.7 - 48,20 грн., з 1.10 - 49,80 грн. Згідно пенсійної справи надбавка позивачеві як дитині війни нараховувалася та сплачувалася протягом 2008 року в розмірі з 1.1 - 47 грн., з 1.4. - 48,10 грн., за інший період у відповідності до вищезазначеної ПКМУ № 530.

Також в запереченнях є посилання на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду згідно до ст.99 КАС України за 2006-2007 роки, наполягає на відмові у задоволенні зазначеного адміністративного позову за 2006-2007 роки відповідно до ст.100 КАС України. В судове засідання представник відповідача не зявився, надавши заяву про

розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги не визнає, посилаючись на доводи, викладені в запереченні, просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідував матеріали справи, суд приходить до наступного.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» дитина війни - особа, яка є громадянином України та якій на час закінчення (2 вересня 1945 року) Другої Світової Війни було менше 18 років. В судовому засіданні встановлено, що позивачка народилася 04.05.1941 року, що підтверджується її паспортом та пенсійним посвідченням з відповідною відміткою в ньому (а.с.12,13), у звязку з чим вона відноситься до категорії громадян, які мають право на отримання підвищення пенсії, яке передбачено ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни».

У ст.6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» в редакції, яка діяла у 2006- 2007 роках, було визначено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цім ОСОБА_2, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ст. 7 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни»).

24.11.2008 року позивач звернулася до відповідача стосовно нарахування недосплаченої щомісячної надбавки до пенсії, у звязку тим, що має статус дитини війни, однак отримала письмові відповіді від 08.12.2008 року, в яких їй було відмовлено в нарахуванні та виплаті зазначених нею сум (а.с.6-8).

Відповідно до ч.І ст.28 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму визначеного законом для осіб, які втратили працездатність. Частиною 1 ст.65 ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» затверджений прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2006 рік у наступному розмірі: з 1 січня - 350 гривень, з 1 квітня - 359 гривень, з 1 жовтня - 366 гривень. У ч.2 ст.65 ОСОБА_2 зафіксовано, що розміри державних соціальних гарантій на 2006 рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами, цим ОСОБА_2 та нормативно-правовими актами КМУ, що відповідно, дає право керуватися встановленими розмірами прожиткового мінімуму для визначення державних соціальних гарантій за ОСОБА_2 України «Про соціальний статус дітей війни». Згідно з ч.І ст.62 ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на 2007 рік затверджений у наступному розмірі: з 1 січня - 380 гривень, з 1 квітня - 406 гривень, з 1 жовтня - 411 гривень. Суд зазначає, що мінімальний розмір пенсії за віком встановлений також ч.З ст.62 ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», відповідно до якої для визначення мінімального розміру пенсії за віком з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, збільшений на 1 відсоток. Зазначена норма введена в дію ОСОБА_2 України від 15.3.2007 року № 749-V, який набрав чинності після ОСОБА_2 України від 25.3.2005 року № 2505-ІV, яким встановлені обмеження в ч.3 ст.28 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9.7.2003 року, № 1058-ІV. Тому відповідно до принципу дії закону в часі застосуванню підлягає закон, який набрав чинності пізніше.

У ч.3 ст.62 ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» встановлено, що для визначення мінімального розміру пенсії за віком відповідно до абзацу першого частини першої статті 28 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 1 квітня та з 1 жовтня 2007 року застосовується прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений абзацом п'ятим частини першої цієї статті, збільшений на 1 відсоток. Суд вважає, що наданий позивачем розрахунок не суперечить положенням ст.6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни», ч.1 ст.65 ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік», ч.ч.1,3 ст.62 ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ч.1 ст.28 ОСОБА_2 України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п.17 ст.77 ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» з метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим ОСОБА_2

зупинена на 2006 рік дія ст.6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни». ОСОБА_2 України «Про внесення змін до ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» від 19.1.2006 року № 3367-ІV п.17 ст.77 ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключений, в наслідок чого стає зрозумілим, що дія ст.6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» на 2006 рік поновлена. За таких обставин суд вважає, що у 2006 році ніяких перешкод для нарахування щомісячної державної соціальної допомоги в розмірах, передбачених, ст.6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» не існувало.

Згідно ст.111 ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» у 2007 році підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, яка виплачується замість пенсії, відповідно до ст.6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» виплачується особам, які є інвалідами (крім тих, на яких поширюється дія ОСОБА_2 України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у розмірі 50 відсотків від розміру надбавки, встановленої для учасників війни. Відповідно до п.12 ст.71 цього ОСОБА_2 з метою приведення окремих норм законів у відповідність з цим ОСОБА_2 зупинена на 2007 рік дія ст.6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни».

Згідно з ч.1 ст.58 ОСОБА_2 України «Про державний бюджет України на 2008 рік від 31.12.2007 року прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність затверджений у наступному розмірі : з 1 січня - 470 грн., з 1 квітня - 481грн., з 1 липня - 482 грн., з 1 жовтня - 498 грн..

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч.2 ст.6, ч.2 ст.19, ч.І ст.68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. У ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» визначено, що державні соціальні гарантії дітям війни, встановлені цим ОСОБА_2, не можуть бути обмежені або скасовані іншими нормативно-правовими актами. Рішенням Конституційного Суду України від 9.7.2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії) визнано такими, що не відповідають Конституції України ст.111 та п.12 ст.71 ОСОБА_2 України «Про Державний бюджет України на 2007 рік». Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 року (справа про соціальні гарантії) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення щодо обмежень соціальних виплат Законами України « Про державний бюджет України на 2007 рік» та « Про державний бюджет України на 2008 рік».

У відповідності до ст.152 Конституції України, ОСОБА_2, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Доводи відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог у зв'язку з відсутністю бюджетних коштів, призначених на ці виплати, судом не можуть прийняті до уваги. Суд вважає необхідним зазначити, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання суб'єктами владних повноважень на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов'язань, не приймається до уваги.

Згідно з п.п.6 п.2.2. розділу 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого Постановою ПФУ від 30.4.2002 року № 8-2, саме на територіальні управління Пенсійного фонду України в районах, містах, в районах в містах покладені обов'язки щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії. У зв'язку з чим суд вважає протиправним рішення відповідача про відмову щодо своєчасного перерахунку та виплати пенсії в розмірі, передбаченому ст.6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни».

Статтею 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути поданий в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у ст. 100 КАС України, згідно з якою пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Відповідач в своєму запереченні на позов наполягав на застосуванні наслідків пропуску строків звернення до адміністративного суду щодо позовних вимог в частині нарахування щомісячної державної соціальної допомоги за 2006 та 2007 роки. В позовній заяві позивач ставить вимогу7 стосовно відновлення пропущеного строку для звернення до суду за захистом порушених прав, свобод та інтересів за період з 1.1.2006 року по 31.12.2008 року.

Рішення Конституційного суду України від 9.7.2007 р. № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) набуло сили 9.7.2007 року та від 22.5.2008 року № 10-рп/2008 (справа про соціальні гарантії громадян) набуло сили 22.5.2008 року.

Позивачка звернувся до суду з позовом 16.12.2009 року, тобто не в межах встановленого ст. 99 КАС України річного строку, але суд бере до уваги похилий вік позивача, її юридичну необізнаність і вважає за можливе поновити позивачеві строк для звернення щодо захисту своїх прав та інтересів.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги частково в частині зобовязання відповідача нарахувати позивачу щомісячну державну соціальну допомогу як дитині війни з 09 липня по 31 грудня 2007 року, та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Однак питання про розмір такого роду виплат відноситься до компетенції Управління Пенсійного фонду і нарахування суд не проводить.

Керуючись ст.ст.19,124,152 Конституції України, 9,11,58,60,69-72,86,94,98,158,160,163, 186,254 КАС України; ст.ст.1,6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни», ст. 61,69 ОСОБА_2 України «Про Конституційний Суд України», Рішеннями Конституційного Суду України від 09.07.2007 року № 6-рп /2007р. та від 22.05.2008 року № 10-рп /2008р.,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково. Поновити позивачеві пропущений строк для звернення до суду. Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України у м.Енергодар Запорізької області щодо нездійснення перерахунку та невиплати ОСОБА_1 в повному обсязі надбавки до пенсії згідно до ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м.Енергодар Запорізької області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, надбавку до пенсії згідно ст. 6 ОСОБА_2 України «Про соціальний захист дітей війни» за період з 9 липня по 31 грудня 2007 року включно та з 22 травня по 31 грудня 2008 року включно, в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження постанови суду може бути подано протягом 10 днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження та апеляційної скарги.

Суддя О. І. Федоренко