Справа № 826/6640/16
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 липня 2016 року № 826/6640/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про скасування податкових повідомлень - рішень.

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «МТІ» (далі по тексту також - позивач) з позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (надалі також - відповідач), в якому просило:

- скасувати податкове повідомлення - рішення від 09.02.2016 № на суму 3 700 401,00 грн. та податкове повідомлення - рішення від 09.02.2016 № на суму 4 134 840,00 грн.;

- судові витрати по справі покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що спірні податкові повідомлення - рішення не ґрунтуються на дійсних обставинах, прийняті за відсутності у діях позивача порушень приписів чинного податкового законодавства, що у свою чергу свідчить про їх протиправність та наявність правових підстав для скасування у судовому порядку.

Відповідач у судове засідання по справі не прибув, про дату, час і місце проведення судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неприбуття суд не повідомив. Крім того, будь - яких заперечень чи письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог до суду від Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників не надходило.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва дійшов висновку про те, що позов задоволенню підлягає з огляду про наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «МТІ» (податковий номер 13669756) з питань правильності обчислення та своєчасності сплати до державного бюджету податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість при проведенні господарських операцій з ТОВ «АЙТАН-ПРОМ» (ПН 38954279) за період з 01.06.2014р. по 31.07.2014р., за результатами якої складено акт від 26.01.2016 №59/28-10-42-30/13669756.

В ході перевірки відповідачем встановлені наступні порушення:

- п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, із змінами та доповненнями в редакції закону, що діяла до 01.01.2015р., в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток підприємства в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 466 934 грн., у тому числі: за 2014 рік у сумі 2 466 934 грн.;

- п.198.3, п.198.6 cт. 198 Податкового кодексу України від 02.12.2010, № 2755-VI зі

змінами та доповненнями, в редакції закону, що діяла до 01.01.2015р., в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2 756 560 грн., в тому числі: за червень 2014 року в сумі 706 530 грн., за липень.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 09.02.2016 прийняті податкові повідомлення - рішення:

- № , згідно якого позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3 700 401,00 грн., з яких за основним платежем - 2466 934, 00грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 1 233 467,00грн.;

- №, згідно якого позивачеві збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 4 134 840,00 грн., з яких за основним платежем - 2 756 560,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями - 1 378 280, 00грн.

Позивач категорично не погоджуючись із правомірністю податкових повідомлень - рішень №№, , вказуючи на те, що висновки, викладені у акті перевірки є помилковими, надуманими, такими, що не відповідають фактичним обставинам та такими, що виникли в результаті неналежного аналізу договорів, платіжних доручень, податкових накладних, що у своїй сукупності свідчить про наявність правових підстав для скасування оспорюваних рішень, звернувся з даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Вирішуючи спір по суті, суд виходив із наступного.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно п.п.21.1.1., 21.1.2., 21.1.4. п.21.1. ст.21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов'язані, крім іншого: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумління виконання покладених на контролюючі органи функцій; не допускати порушень прав та охоронюваний законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до п.п.20.1.4. п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За наслідком перевірки, відповідачем встановлено, що у перевіряємому періоді ТОВ «МТІ» мало господарські правовідносини з ТОВ «АЙТАН - ПРОМ» на підставі договору купівлі - продажу від 30.05.2014 №30/50.

Так, перевіркою встановлено, що ТОВ «МТІ» сформовано податковий кредит та витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування за рахунок придбання товарів (робіт, послуг) у ТОВ «АЙТАН-ПРОМ», по якому отримано інформацію про ведення сумнівної фінансово-господарської діяльності в частині задокументованих операцій щодо придбання товарів (робіт, послуг) та реалізації товарів (робіт, послуг) до підприємств - покупців. Також контролюючий орган з посиланням на відомості, відображені у листі слідчого управління ФР ГУ ДФС у Кіровоградській області від 16.11.2015 №6704/7/11-28-09-03-05 зазначав проте, що господарські операції між ТОВ «АЙТАН-ПРОМ» (ПН 38954279) та контрагентами - постачальниками та покупцями не підтверджуються виходячи з врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності, що в свою чергу порушують ст. 185 Кодексу в частині оподаткування податком на додану вартість безтоварних операцій по ланцюгу постачання. З огляду про таке, відповідач дійшов до висновку проте, що первинні бухгалтерські документи ТОВ «АЙТАН - ПРОМ» за червень - липень 2014р. не є документами, які можуть бути підставою для відображення в податковому обліку ТОВ «МТІ».

Разом з тим, зі змісту акту перевірки вбачається, що наведені вище висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на наступній інформації, зокрема, листі слідчого управління ФР ГУ ДФС у Кіровоградській області від 16.11.2015 №6704/7/11-28-09-03-05, листі ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві від 11.01.2016, протоколі допиту свідка ОСОБА_1. від 18.03.2015.

Натомість, акт перевірки не містить належного дослідження первинної документації позивача, оформленої за наслідком спірних господарських операцій.

Однак, суд звертає увагу на те, що при встановленні факту здійснення господарської операції дослідженню підлягають усі первинні документи, які належать складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Перевірці підлягають фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, зокрема: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо, можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідності строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив із наступного.

Матеріали справи свідчать, що позивачем та ТОВ «АЙТАН ПРОМ» укладено договір купівлі - продажу від 30.05.2014 №30-50, за умовами якого ТОВ «АЙТАН ПРОМ» (Продавець) зобов'язується передати у власність ТОВ «МТІ» (Покупцеві) товари, а Покупець зобов'язується прийняти та сплатити за товар у кількості і асортименті відповідно до видаткових накладних.

Згідно пп.2.1., 2.3. товари передаються Продавцем на складі Продавця за адресою - Київська область. Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівська, вулиця Антонова 1А, приміщення Б., якщо інше місце передачі не буде встановлено Продавцем за погодженням з Покупцем.

Право власності на товари, а також ризик випадкової загибелі, втрати або пошкодження переходять від Продавця до Покупця з моменту, коли товари передані Покупцю у місці призначення. Документом, що засвідчує факт приймання товарів Покупцем, служать відповідна видаткова накладна.

Фактичні обставини справи свідчать, що власне і не спростовано відповідачем, на виконання договірних зобов'язань по договору №30-50 сторонами оформлені видаткові накладні у кількості 63 - за червень 2014 року на загальну суму 4 239 177, 90 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 706 529, 65 грн. і 91 - за липень 2014 року на загальну суму 12 300 180,18 грн., у т.ч. ПДВ 2 050 030,03 грн.; податкові накладні за червень 2014 року в кількості 63 - на загальну суму 4 239 177,90 грн., у т.ч. ПДВ 706 529,65 грн.; за липень 2014 року в кількості 91 - на загальну суму 12 300 180,18 грн., у т.ч. ПДВ 2 050 030,03 грн., усього на суму 16 539 358,08 грн., у т.ч. ПДВ 2 756 559,68 грн.

В розрізі наведеного, суд вважає за доцільне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» встановлено, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пп.1.2 п.1, пп.2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995р. за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, за наслідком дослідження доказів, наявних у матеріалах судової справи, судом встановлено, видаткові накладні оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки мають усі обов'язкові реквізити: номер та дату накладної; назву та реквізити постачальника, назву отримувача; номер та дату договору або номер та дату рахунку -фактури; назву товару, кількість, ціну одиниці товару без ПДВ, суму без ПДВ, а також загальну суму товару за накладною без ПДВ, суму ПДВ та усього з ПДВ (за конкретною накладною); прізвища та підписи представників сторін, печатки, дату і номер довіреності отримувача.

Водночас, в ході судового розгляду справи підтверджено, що видаткові накладні оформлені відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки мають обов'язки реквізити, зокрема: номер та дату накладної; назву та реквізити постачальника, назву отримувача; номер та дату договору або номер та дату рахунку -фактури; назву товару, кількість, ціну одиниці товару без ПДВ, суму без ПДВ, а також загальну суму товару за накладною без ПДВ, суму ПДВ та усього з ПДВ (за конкретною накладною); прізвища та підписи представників сторін.

Так, в акті перевірки відповідачем не встановлено неналежності оформлення первинної документації позивача по операціям з ТОВ «АЙТАН ПРОМ», натомість зазначено про неможливість їх відображення в податковому обліку ТОВ «МТІ», оскільки діяльність ТОВ «АЙТАН-ПРОМ», полягала в сприянні різним суб'єктам підприємницької діяльності, що реально діють в проведені безтоварних операцій, переказі безготівкових грошових коштів в готівку, заниженні податкових зобов'язань з податків та зборів з використанням реєстраційних документів, печаток та поточних рахунків в банківських установах. Звітні документи даного підприємства по сплаті податків, які зовні складено вірно але фактично не відповідали дійсності, що надало змогу перераховувати грошові кошти без фактичного проведення фінансово-господарських операцій.

Суд відхиляє такі доводи відповідача, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.61 Конституції України межі юридичної відповідальності мають індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб'єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Виходячи з наведеного, позивач як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності, за невиконання чи неналежне виконання обов'язків щодо сплати податків іншими контрагентами.

Також, суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних.

Разом з тим, не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку. Також не є підставою для визнання неправомірними операцій платника податків подальше припинення чи анулювання статусу платника податку на додану вартість його контрагента. Усі операції, вчинені контрагентом платника податку до припинення такого контрагента, не можуть автоматично розглядатися як нікчемні правочини в силу самого собою припинення юридичної особи або анулювання її податкового статусу. У такому разі достатньо встановити необізнаність платника податку, що заявляє право на податковий кредит чи бюджетне відшкодування з податку на додану вартість про факт припинення або недобросовісний характер діяльності контрагента (зокрема про несплату податків чи неподання податкової звітності).

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно підпункту 138.1.1 ст.138 ПКУ витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 статті 138 ПКУ, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Враховуючи вищевикладене, належно оформленою первинними документами по господарським правовідносинам позивача з ТОВ «АЙТАН-ПРОМ», копія яких долучена до матеріалів справи, підтверджено, що сума податку на прибуток, зазначена позивачем у Декларації податку на прибуток, вірно, а отже у відповідача не було правових підстав для збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 3 700 401,00 грн., що свідчить про неправомірність податкового повідомлення - рішення № .

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості податкового повідомлення - рішення , суд виходив із наступного.

Відповідно до положень п. 198.2 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно положенням п. 198.3 ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст.193 ПК, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із п. 198.6 Податкового кодексу України чинного на момент виникнення спірних правовідносин, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу; також згідно із вимогами п. 201.9 ПК України не дає права на віднесення сум податку до податкового кредиту податкова накладна, виписана платником, звільненим від сплати податку за рішенням суду, після набрання чинності таким рішенням суду. При цьому відповідно до п.201.8 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому цим кодексом.

Згідно ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до п. 14.1.36. Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення агентськими договорами.

В ході судового розгляду справи позивачем надано належні докази реального отримання товарів від ТОВ «АЙТАН-ПРОМ» і здійснення їх реалізації зі сплатою податків від отриманого доходу.

Так, подані до суду документи свідчать, що господарські операції ТОВ «МТІ» та ТОВ «АЙТАН-ПРОМ» спричинили реальні зміни майнового стану позивача як платника податків, формування податкового кредиту здійснено відповідно до податкових накладних, оформлених та зареєстрованих згідно ПК України, що свідчить про неправомірність податкового повідомлення - рішення № та наявність правових підстав для його скасування.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних повноважень не надано доказів на підтвердження правомірності податкових повідомлень - рішень №№, .

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128, 158-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення від 09.02.2016 № .

Скасувати податкове повідомлення - рішення від 09.02.2016 № .

Присудити з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «МТІ» судовий збір у розмірі 117528, 62 грн.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур