Справа № 201/9824/16-а
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 201/9824/16-а
Провадження № 2а/201/958/2016р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши у порядку скороченого провадження в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

05.07.2016р. ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом до ЦОУ ПФУ в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії (а.с. № 3 - 10).

07.07.2016р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було відкрито скорочене провадження у адміністративній справі № 201/9824/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ЦОУ ПФУ в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії (а.с. № 53).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилається на те, що вона працює в прокуратурі Дніпропетровської області на посаді начальника відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності управління нагляду у кримінальному провадженні (п. 11 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру»). Згідно з даними трудової книжки, позивачка працює в органах прокуратури Дніпропетровської області з 16.02.1995р. по цей час. Тобто стаж роботи на посадах прокурорів складає 21 рік 2 місяці 16 днів (станом на 16.05.2016р. - дату її звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії). Крім того, з 16.02.1993р. по 20.12.1994р. (тобто 1 рік 10 місяців 1 день) позивачка працювала на посаді судового розпорядника Охтирського міського суду Сумської області. Посаду судового розпорядника Охтирського міського суду Сумської області ОСОБА_1 обіймала, після закінчення в 1991 році Чернігівського юридичного технікуму за спеціальністю «Правознавство та облік в системі соціального забезпечення». Отже, загальний стаж роботи, що дає право на пенсію згідно з статтею 86 Закону України «Про прокуратуру», складає 21 рік 2 місяці 16 днів + 1 рік 10 місяців 1 день = 23 роки 17 днів. З урахуванням зазначеного, позивачка вважає, що вона набула право на призначення пенсії за вислугу років, 16.05.2016р., у зв'язку з чим і звернулась до ЦОУ ПФУ у м. Дніпропетровську з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру». Однак, листом № 2338/06/14 від 25.05.2016р. відповідач відмовив їй у призначенні пенсії, посилаючись на те, що стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, становить 21 рік 2 місяці 16 днів, що недостатньо для призначення пенсії на дату звернення. Як вбачається з відповіді ЦОУ ПФУ у м. Дніпропетровську, до вислуги років зараховані такі періоди її трудової діяльності: з 16.02.1995р. по 16.05.2016р. - на посадах стажиста, помічника прокурора, старшого помічника прокурора, заступника начальника управління, начальника управління, начальника відділу прокуратури Дніпропетровської області. Стаж роботи на посаді судового розпорядника Охтирського міського суду Сумської області відповідачем до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, не зарахований з незрозумілих причин - будь-яких пояснень з цього приводу відповідачем не надано. Крім того, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, відповідач послався на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р., яким передбачено, що з 01.06.2015р. скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про Кабінет Міністрів України», «Про статус народного депутата України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Позивачка вважає дії відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» протиправними, у зв'язку з чим і звернулася до суду з даним позовом.

13.07.2016р. до суду надійшли заперечення ЦОУ ПФУ в м. Дніпропетровську, в яких відповідач (в особі начальника управління) просить суд в задоволені позову відмовити в повному обсязі з огляду на наступне. 16.05.2016р. позивачка звернулася до Управління з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», в чому позивачці було відмовлено згідно ч. 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII. Зазначена норма закону вказуєна те, що у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України. Виходячи з наведеної норми Закону вбачається, що з 01.06.2015р. пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» не призначаються (а.с. № 55 - 57).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює в прокуратурі Дніпропетровської області на посаді начальника відділу організаційно-методичної роботи та координації діяльності правоохоронних органів у сфері протидії злочинності управління нагляду у кримінальному провадженні (п. 11 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно з даними трудової книжки, позивачка працює в органах прокуратури Дніпропетровської області з 16.02.1995р. по цей час. Тобто стаж роботи на посадах прокурорів складає 21 рік 2 місяці 16 днів (станом на 16.05.2016р. - дату її звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії) (а.с. № 13 - 17).

Крім того, з 16.02.1993р. по 20.12.1994р. (тобто 1 рік 10 місяців 1 день) позивачка працювала на посаді судового розпорядника Охтирського міського суду Сумської області. Посаду судового розпорядника Охтирського міського суду Сумської області ОСОБА_1 обіймала, після закінчення в 1991 році Чернігівського юридичного технікуму за спеціальністю «Правознавство та облік в системі соціального забезпечення».

Отже, загальний стаж роботи, що дає право на пенсію згідно з статтею 86 Закону України «Про прокуратуру», складає 21 рік 2 місяці 16 днів + 1 рік 10 місяців 1 день = 23 роки 17 днів.

16.05.2016р. позивачка звернулась до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Однак, листом № 2338/06/14 від 25.05.2016 року відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії, посилаючись на те, що її стаж роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, становить 21 рік 2 місяці 16 днів, що недостатньо для призначення пенсії на дату звернення. Як вбачається з відповіді Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України у м. Дніпропетровську, до вислуги років зараховані такі періоди її трудової діяльності: з 16.02.1995р. по 16.05.2016р. - на посадах стажиста, помічника прокурора, старшого помічника прокурора, заступника начальника управління, начальника управління, начальника відділу прокуратури Дніпропетровської області. Стаж роботи на посаді судового розпорядника Охтирського міського суду Сумської області відповідачем до стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, не зарахований.

Крім того, відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, відповідач послався на норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р., яким передбачено, що з 01.06.2015р. скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про Кабінет Міністрів України», «Про статус народного депутата України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Позивачка вважає дії відповідача щодо відмови в призначенні їй пенсії за вислугу років на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» протиправними, у зв'язку з чим і звернулася до суду з даним позовом.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З листопада 1991 року питання пенсійного забезпечення осіб, які займали прокурорські посади врегульовувалося Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р.

Згідно з пунктом 5 «Прикінцевих Положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015р., у разі неприйняття до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Враховуючи вищезазначені норми, можна зробити висновок, що у зв'язку з неприйняттям до 01.06.2015р. закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, пенсії повинні призначатися на загальних підставах.

14.10.2014р. було прийнято Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII, який набув законної сили 15.07.2015р. та статтею 86 якого врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури.

Неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту).

Враховуючи те, що Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII вступив в силу пізніше, ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а також те, що цей закон є спеціальним законом, який регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури, підстави для застосування відповідачем положень пункту 5 «Прикінцевих Положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» відсутні.

Слід також зазначити, що в рішеннях Конституційного Суду України № 8-рп/99 від 06.07.1999р. (у справі щодо права на пільги) та № 5-рп/2002 від 20.03.2002р. (у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій) вказано, що Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України, перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечують суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, поліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у вищезазначених органах пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян, у тому числі і після закінчення служби.

Виходячи з вищезазначеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Зазначені висновки також узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постановах від 10.12.2013р. (справа № 21-348а1), від 17.12.2013р. (справа № 21-445а13), від 06.10.2015р. (провадження № 127/11720/14-а).

У рішенні Конституційного Суду України № 1-9/2015 від 13.05.2015р. зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення ( пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Конституційний Суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005р. чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007р. зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції України та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію України як акт прямої дії.

Згідно з ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії на підставі п. 5 «Прикінцевих Положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року є незаконним та має бути скасовано.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

по 30 вересня 2011р. - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

з 1 жовтня 2011р. по 30 вересня 2012р. - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2012р. по 30 вересня 2013р. - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

з 1 жовтня 2013р. по 30 вересня 2014р. - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

з 1 жовтня 2014р. по 30 вересня 2015р. - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

з 1 жовтня 2015р. по 30 вересня 2016р. - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Як вбачається з ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Національній академії прокуратури України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.

Згідно з даними трудової книжки, позивач працює в органах прокуратури Дніпропетровської області з 16.02.1995р. по цей час. Тобто стаж роботи на посадах прокурорів складає 21 рік 2 місяці 16 днів (станом на 16 травня 2016р. - дату її звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії), тобто більше ніж 12 років 6 місяців, як того вимагає стаття 86 Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, з 16.02.1993р. по 20.121994р. (тобто 1 рік 10 місяців 1 день) позивачка працювала на посаді судового розпорядника Охтирського міського суду Сумської області.

Згідно з Розпорядженням КМУвід 24.02.2003р. № 88-р «Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців» посада судового розпорядника місцевого суду відноситься до шостої категорії посад державних службовців (п.1.4.б вказаного Розпорядження КМУ).

Вказану посаду державного службовця позивачка обіймала, маючи вищу юридичну освіту.

Так, в 1989 році позивачка вступила та в 1991 році закінчила Чернігівський юридичний технікум за спеціальністю «Правознавство та облік в системі соціального забезпечення».

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону «Про вищу освіту» в Україні діють вищі навчальні заклади таких типів:

1) університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

2) академія, інститут - галузевий (профільний, технологічний, технічний, педагогічний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов'язану з наданням вищої освіти на першому і другому рівнях за однією чи кількома галузями знань, може здійснювати підготовку на третьому і вищому науковому рівнях вищої освіти за певними спеціальностями, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність;

3) коледж - галузевий вищий навчальний заклад або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям ступенів молодшого бакалавра та/або бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження. Коледж також має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Аналіз чинного законодавства дозволяє дійти до висновку, що технікум, який наразі відсутній як у переліку вищих навчальних закладів, так і в переліку професійно-технічних-навчальних закладів (ст. 41 Закону України «Про освіту»), відноситься до вищого навчального закладу і має бути прирівняний до коледжу. Зокрема, випускникам професійно-технічних навчальних закладів відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня присвоюється кваліфікація "кваліфікований робітник" з набутої професії відповідного розряду (категорії) (ч. 6 ст. 41 Закону України «Про освіту»). В той час як коледж, як було зазначено вище, має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

По закінченню Чернігівського юридичного технікуму позивачці було присвоєно кваліфікацію «юрист».

Крім того, відповідно до роз'яснення Департаменту вищої освіти Міністерства освіти і науки України 16.03.2011р. № 4.7-17/674, «Законом Української РСР «Про народну освiту» вiд 28.06.1974р. технiкуми (училища) вiднесенi до середнiх спецiальних навчальних закладiв, головним завданням яких була пiдготовка квалiфiкованих фахiвцiв iз середньою спецiальною та загальною середньою освiтою, якi мають необхiднi теоретичнi знання i практичнi навички за спецiальнiстю.

Пiсля набуття чинностi Закону України «Про освiту» (з 1991 р.) та Закону України «Про вищу освiту» (з 2002р.) технiкуми та училища вiднесенi до вищих навчальних закладiв I рiвня акредитацiї, в яких здiйснюється пiдготовка фахiвцiв за спецiальностями освiтньо-квалiфiкацiйного рiвня молодшого спецiалiста.

Молодший спецiалiст - це освiтньо-квалiфiкацiйний рiвень вищої освiти особи, яка на основi повної загальної середньої освiти здобула неповну вищу освiту, спецiальнi умiння та знання, достатнi для здiйснення виробничих функцiй певного рiвня професiйної дiяльностi, що передбаченi для первинних посад у певному видi економiчної дiяльностi.

Неповна вища освiта - це освiтнiй рiвень вищої освiти особи, який характеризує сформованiсть її iнтелектуальних якостей, що визначають розвиток особи як особистостi i є достатнiми для здобуття нею квалiфiкацiй за освiтньо-квалiфiкацiйним рiвнем молодшого спецiалiста.

Таким чином, середня спецiальна освiта, здобута за часiв iснування Радянського Союзу в технiкумах та училищах, прирiвнюється вiдповiдно до чинного законодавства до неповної вищої освiти освiтньо-квалiфiкацiйного рiвня молодшого спеціаліста».

Тобто, в 1991 році позивачкою було здобуто вищу юридичну освіту, тому час роботи на посаді судового розпорядника Охтирського міського суду Сумської області має бути зарахований до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з статтею 86 Закону України «Про прокуратуру».

Отже, загальний стаж роботи, що дає право на пенсію згідно з статтею 86 Закону України «Про прокуратуру», складає 21 рік 2 місяць 16 днів + 1 рік 10 місяців 1 день = 23 роки 17 днів.

Крім того, в 2011 році позивачка нагороджено державною нагородою - Орденом княгині Ольги Ш ступеня (а.с. № 27).

Відповідно до п. 6 ч. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлюються громадянам України - особам, відзначеним почесним званням України, колишніх Союзу РСР та Української РСР "заслужений", державними преміями України, колишніх Союзу РСР та Української РСР, нагородженим одним із орденів України або колишнього Союзу РСР, Почесною грамотою Президії Верховної Ради Української РСР або Грамотою Президії Верховної Ради Української РСР, а також особам, яким до 01.01.1992р. було встановлено персональні пенсії союзного чи республіканського значення.

Згідно ст.ст. 3, 4 зазначеного Закону України, пенсії за цим Законом також встановлюються за вислугу років.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» пенсія за особливі заслуги встановлюється як надбавка до розміру пенсії, на яку має право особа згідно із законом, у таких розмірах прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність: від 20 до 25 відсотків - особам, зазначеним у пунктах 6 і 7 статті 1 цього Закону.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії.

Згідно до ч. 1 ст. 94 КАС України вважаю за необхідне присудити на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 94, 159, 161 - 163, 183-2 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними дій щодо відмови у призначені пенсії за вислугу років та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» - протиправними.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити ОСОБА_1 з 16.05.2016р. та виплачувати у подальшому пенсію за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р., з врахуванням у стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, час роботи на посаді судового розпорядника Охтирського міського суду Сумської області з 16.02.1993р. по 20.12.1994р.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.В. Ткаченко