Справа № 760/3466/16-а
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 760/3466/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Оксюта Т.Г. Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А
21 липня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Бужак Н.П., Грибан І.О., секретаря Нестеренко Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, стягнення грошових коштів та зобов`язання вчинити певні дії, -
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року позов задоволено частково.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Відповідачем - Міністерством оборони України подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Згідно з частиною першою ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, Відповідачем - Міністерством оборони України фактично оскаржено судове рішення лише в частині задоволення адміністративного позову. З урахуванням приписів зазначеної процесуальної норми в апеляційному порядку переглядається судове рішення лише в частині, яка стала підставою для звернення з апеляційною скаргою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся в судове засідання представників Сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Постанову суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Позивач є учасником бойових дій згідно з п. 2 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; брав участь в бойових діях в Демократичній Республіці Афганістан у складі ОКПП «Термез» 24.03.1986 року, 16.04.1986 року, 25.04.1986 року, 15.07.1986 року, 19.08.1986 року та 17.09.1986 року, що підтверджується Довідкою Нікопольського об`єднаного міського військового комісаріату від 30 квітня 2015 року №ф/228, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.20).
Як вбачається з Витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1672 від 07 травня 2015 року (а.с.19), що поранення (контузія) та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
Як вбачається з Виписки з Акта огляду МСЕК №035096 від 03 червня 2015 року, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.18), з 27 травня 2015 року Позивачу встановлено третю групу інвалідності; поранення (контузія) пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
10 лютого 2016 року Позивач звернувся до Відповідачів із Заявами, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с.23, 26), та в яких просив виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням йому 03 червня 2015 року третьої групи інвалідності.
Листом Відповідача - Адміністрації Державної прикордонної служби України від 22 березня 2016 року №11/Т-1589, копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.24-25), Позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки на обліку в органах Держприкордонслужби він не перебуває.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (надалі Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 12 Закону №2011-XII, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами; у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до п. 1 частини першої ст. 3 Закону №2011-XII, дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно з частиною першою ст. 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п. 4 частини другої ст. 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з п. б) частини першої ст. 162 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
А відповідно до пп. 1 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі, зокрема 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Згідно з частиною другою ст. 9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Аналогічну правову позицію викладено в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 жовтня 2014 року №К/800/1679/14 у справі №539/2885/13-а за позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до частини першої ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Як зазначено в Постанові Верховного Суду України №21-563а14 від 10 березня 2015 року за позовом до Міністерства оборони України, третя особа ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування пункту протоколу засідання комісії Міноборони та зобов`язання виплатити одноразову грошову допомогу, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
А як зазначено в Постанові Верховного Суду України №21-135а15 від 21 квітня 2015 року до Миколаївського обласного військового комісаріату, Департаменту фінансів Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ колегія суддів Судової плати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження. Аналогічний правовий висновок у спорі цієї ж категорії вже був висловлений Верховним Судом України у постанові від 18 листопада 2014 року (справа № 21-446а14).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що право Позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов`язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення його з військової служби.
Відповідно до частини четвертої ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.
Відповідач - Міністерство оборони України в апеляційній скарзі посилається на те, що даний спір має розглядатися окружним адміністративним судом, оскільки предметом позову є правомірність дій Міністерства оборони України.
Дійсно, згідно з частиною першою ст. 24 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративні справи, предметом оскарження в яких є рішення, дії чи бездіяльність Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України, їхньої посадової чи службової особи, виборчої комісії (комісії з референдуму), члена цієї комісії розглядаються і вирішуються в окружному адміністративному суді колегією у складі трьох суддів, якою встановлено лише необхідний склад суду для розгляду зазначених адміністративних справ.
Проте, Позивач в адміністративному позові просить суд призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу.
А згідно з п. 4 частини першої ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено предметну підсудність зазначеної категорії адміністративних справ, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, у зв`язку з чим даний спір належить розглядати місцевим загальним судом як адміністративним судом.
Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.
Ухвалу складено у повному обсязі 21.07.2016 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Бужак Н.П.

Грибан І.О.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Грибан І.О.

Бужак Н.П.