Справа № 2а-0770/825/11
Суддя: Пилипчук Н.Г.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року м. Київ К/800/65551/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого судді Пилипчук Н.Г.

суддів Зайцева М.П.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України

на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2011

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2013

у справі № 2а-0770/825/11 (9104/4587/12)

за позовом Берегівської об'єднаної державної податкової інспекції Закарпатської області

до Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Головне управління державного казначейства України в Закарпатській області

про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2011, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2013, позов задоволено повністю. Стягнуто з Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України на користь Державного бюджету України заборгованість за державною фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі в сумі 52433,88 грн.

Закарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права: Постанови Кабінету Міністрів України «Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт в осінньо-зимовий період 1997/98 року» від 11.09.1997 № 1003, Постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально-технічними та фінансовими ресурсами в 1999 році» від 10.12.1998 № 1953, Постанови Кабінету Міністрів України «Про фінансове забезпечення підготовки сільськогосподарської техніки до проведення весняно-польових робіт в 1998 році» від 26.02.1998 № 220, ст.ст. 3, 17, 99, ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України, ст.ст. 71, 80 Цивільного кодексу УРСР, ст. 17 Бюджетного кодексу України, ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі обставини.

На виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України «Про фінансову допомогу на проведення комплексу робіт в осінньо-зимовий період 1997/98 року» від 11.09.1997 № 1003, Постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально-технічними та фінансовими ресурсами в 1999 році» від 10.12.1998 № 1953, Постанови Кабінету Міністрів України «Про фінансове забезпечення підготовки сільськогосподарської техніки до проведення весняно-польових робіт в 1998 році» від 26.02.1998 № 220 між відповідачем та відділенням Держказначейства в Берегівському районі укладено договори від 14.04.2008 № 3 та від 15.02.1999 № 10 про надання фінансової безвідсоткової допомоги по забезпеченню підготовки сільськогосподарської техніки до проведення весняно-польових робіт в 1998 та 1999 роках відповідно, а також договір від 29.09.1997 № 15 про надання фінансової допомоги на проведення комплексу робіт в осінньо-зимовий період 1997-1998 років.

Заборгованість позивача в загальній сумі 52433,88 грн., в т.ч. 26000 грн. за основним платежем та 26433,88 грн. за пенею, вимоги про стягнення якої є предметом позову, виникла у зв'язку з неповерненням відповідачем державної фінансової допомоги, наданої на підставі вищезазначених договорів, що підтверджується довідкою управління Державного казначейства у Берегівському районі від 15.02.2011.

Обставини щодо наявності у відповідача непогашеної заборгованості перед державою за отриману фінансову допомогу на підставі договорів від 14.04.2008 № 3, від 15.02.1999 № 10 та від 29.09.1997 № 15 сторонами не заперечуються.

В обґрунтування касаційної скарги відповідач наголошує на тому, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори щодо виконання зобов'язань за господарськими договорами. Посилаючись на положення ч. 2 ст. 1 Господарсько-процесуального кодексу України, згідно з якими до господарського суду мають право звертатися державні та інші органи, відповідач вказує на підвідомчість вказаної справи господарським судам. Посилаючись на положення Цивільного кодексу УРСР, відповідач вважає, що строк позовної давності для вимог про стягнення заборгованості за державною фінансовою допомогою сплинув у 2001 та 2002 роках.

При перевірці правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, повноти встановлення обставин та їх правової оцінки суд касаційної інстанції виходить з такого.

Згідно з абз. 1 ч. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній на момент звернення податкового органу з позовом) прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами державної податкової служби, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання.

Зі змісту п. 10 Порядку взаємодії між органами Державного казначейства України та органами Державної податкової служби України в процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Державного казначейства України, Державної податкової адміністрації України від 25.04.2002 № 74/194, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.05.2002 за N 436/6724, вбачається, що органи Державного казначейства надають у паперовому вигляді відповідним податковим органам подання щодо простроченої заборгованості перед державним бюджетом за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, бюджетними позичками та фінансовою допомогою, наданою на поворотній основі, на суму заборгованості основного боргу, відсотків та пені, нарахованої на таку заборгованість.

У відповідності до п.п. 20.1.28 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час звернення податкового органу з позовом) органи державної податкової служби мають право стягувати суми простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 1 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що погашення простроченої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) здійснюється у порядку, визначеному главою 9 розділу II цього Кодексу.

Таким чином, заборгованість перед державою є податковим боргом в силу положень абз. 1 ч. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу України, стягнення якого здійснюється органами державної податкової служби України шляхом звернення до суду з відповідним позовом з врахуванням вимог, встановлених главою 9 розділу II цього Кодексу.

Главою 9 «Погашення податкового боргу платників податків» розділу II Податкового кодексу України встановлено, зокрема, строки давності та їх застосування (ст. 102 Податкового кодексу України).

У відповідності до п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Згідно з абз. 2 ч. 9 ст. 17 Бюджетного кодексу України позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) не поширюється.

Колізію між ст. 102 Податкового кодексу України та ст. 17 Бюджетного кодексу України слід вирішувати з урахуванням такого.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Пункт 102.4 статті 102 Податкового кодексу України щодо правовідносин з приводу реалізації прав і обов'язків, щодо яких виник спір, слід вважати загальною. Перевагу ж мають спеціальні норми. Такими є норми Бюджетного кодексу України, а саме: абз. 2 ч. 9 ст. 17, які регулюють вузьке коло суспільних відносин (відносини, що виникають у сфері погашення заборгованості суб'єкта господарювання перед державою).

Враховуючи системний аналіз викладених положень, органи державної податкової служби України, отримавши подання органу державного казначейства щодо наявності непогашеної податкової заборгованості суб'єкта господарювання перед державою за надану останньому фінансову допомогу, а також пені, нарахованої на таку заборгованість, вправі звертатися до суду з відповідним позовом про стягнення такої заборгованості без обмеження строками позовної давності.

У відповідності до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про фінансове забезпечення підготовки сільськогосподарської техніки до проведення весняно-польових робіт в 1998 році» від 26.02.1998 № 220 виділено Міністерству агропромислового комплексу, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним державним адміністраціям на фінансування заходів для підготовки сільськогосподарської техніки до проведення весняно-польових робіт у 1998 році цільовим призначенням безпосередньо сільськогосподарським товаровиробникам та агротехсервісним підприємствам на закупівлю запасних частин і ремонтних матеріалів та оплату послуг ремонтних підприємств 100 млн. грн., в тому числі 50 млн. грн. за рахунок резервного фонду Кабінету Міністрів України та 50 млн. грн. за рахунок асигнувань, передбачених у Державному бюджеті України на 1998 рік для поповнення державного матеріального резерву Державному комітетові по матеріальних резервах, на умовах повернення зазначених коштів до 21 грудня 1998 року, за розподілом згідно з додатком.

У відповідності до п. 1 Постанови Кабінету міністрів України «Про забезпечення сільськогосподарських товаровиробників матеріально-технічними та фінансовими ресурсами в 1999 році» від 10.12.1998 № 1953 (далі - постанова № 1953) виділено у січні 1999 року Міністерству агропромислового комплексу, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, обласним державним адміністраціям на фінансування заходів для підготовки сільськогосподарської техніки до весняно-польових робіт у 1999 році цільовим призначенням сільськогосподарським товаровиробникам та агросервісним підприємствам на закупівлю запасних частин і ремонтних матеріалів та оплату послуг ремонтних підприємств кошти в сумі 50 млн. грн. за рахунок резервного фонду Кабінету Міністрів України на умовах повернення їх до 1 жовтня 1999 року згідно з додатком 1.

Враховуючи викладене, а також достовірно встановлені судами попередніх інстанцій обставини щодо наявності у відповідача станом на час подання позову непогашеної заборгованості перед державою, що виникла за договорами від 14.04.2008 № 3, від 15.02.1999 № 10 та від 29.09.1997 № 15, в загальній сумі 52433,88 грн., суд касаційної інстанції вважає висновки судів про задоволення позову обґрунтованими.

Посилання відповідача на те, що даний спір поширюється на компетенцію господарських судів, є необґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративний судів поширюється на спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Даний спір є публічно-правовим. Однією з його сторін є орган виконавчої влади, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції вважає за правильне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 220, 2201, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Закарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 24.10.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, за заявою, поданою безпосередньо до Верховного Суду України у порядку, встановленому статтями 236-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Н.Г. Пилипчук

Судді М.П. Зайцев

Ю.І. Цвіркун