Справа № 2а-1671/11/0547
Суддя: Гімон Микола Михайлович
Дата ухвалення: 2011-08-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пересада С.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2011 року справа №2а-1671/11/0547

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гімона М.М.

суддів Василенко Л.А. , Чебанова О.О.

при секретарі судового засідання Барабаш Л.О., за участю позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської райдержадміністрації Донецької області на постанову Старобешівського районного суду Донецької області від 19 квітня 2011 року у справі № 2а-1671/11/0547 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської райдержадміністрації Донецької області про зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Старобешівського районного суду Донецької області від 19 квітня 2011 року позов ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської райдержадміністрації Донецької області про зобовязання здійснити нарахування та виплату разової грошової допомоги на оздоровлення за 2009-2010 роки та допомоги до 5 травня за 2008-2010 роки, задоволено. Визнано дії відповідача неправомірними. Зобов'язано провести перерахунок та виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення як інваліду II групи у розмірі 4 (чотирьох) мінімальних заробітних плат за 2008-2009 роки, 5 (п'яти) мінімальних заробітних плат за 2010 рік, згідно ст. 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням раніше проведених за ці періоди виплат. Зобов'язано здійснити нарахування та виплату на користь позивача разової грошової допомоги до 5 травня за 2008-2010 роки згідно статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням раніше проведених за цей період виплат.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що статтею 78 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 та про внесення змін до деяких законодавчих актів рік», статтею 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік», статтею 70 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» Кабінету Міністрів України надано право встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами. На дату виплати щорічної грошової допомоги на оздоровлення відповідач діяв на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562, а тому дії відповідача не можливо вважати такими, що суперечать законодавству. Що стосується виплати допомоги до 5 травня апелянт зазначає, що на дату виплати щорічної разової грошової допомоги до Дня перемоги відповідач діяв на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.2008 року № 183, Постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2009 року № 211 та Постанови Кабінету Міністрів України від 07.04.2010 року № 299, а тому дії відповідача не можливо вважати такими, що суперечать законодавству.

Позивач просив в судовому засіданні суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача в судове засідання не зявився про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині позовних вимог з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків на аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, є інвалідом третьої групи, а з 22.03.2010 року інвалідом другої групи, знаходиться на обліку відповідача та користується правами і пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З довідки відповідача (арк. справи 3) вбачається, що допомога на оздоровлення позивачу була нарахована, але не виплачена у звязку з арештом коштів рахунку у таких розмірах: 2008 рік 90 грн., 2009 рік 90 грн., 2010 рік 120 грн.

Допомога до 5 травня за 2008-2010 роки повивачу була нарахована та виплачена у наступних розмірах: 28.04.2008 року 350 грн., 28.04.2009 року 380 грн., 23.04.2010 року 480 грн. (арк. справи 4).

При обчисленні розміру допомоги на оздоровлення та допомоги до 5 травня відповідач керувався Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562, Постановою Кабінету Міністрів України від 12.03.2008 року № 183, Постановою Кабінету Міністрів України від 18.03.2009 року № 211 та Постановою Кабінету Міністрів України від 07.04.2010 року № 299

Колегія суддів вважає такі посилання відповідача неправомірними з огляду на наступне.

Правовий статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796). Розділом 8 цього Закону встановлені пенсії і компенсації, які виплачуються особам, віднесеним до 1,2,3,4 категоріям.

Так, ч. 4 ст. 48 Закону № 796 визначає, що інвалідам III групи щорічна допомога на оздоровлення виплачується в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат, інвалідам ІІ групи - в розмірі пяти мінімальних заробітних плат.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, правомірно виходив з того, що позивач, як учасник ліквідації наслідків на аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії, відповідно до вимог статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання допомоги на оздоровлення за 2008-2009 роки у розмірі 4 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплат, та за 2010 рік у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплат.

Посилання відповідача на те, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення здійснюється з урахуванням положень Законів України Державний бюджет України на 2008-2010 роки та постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562, не приймаються до уваги колегії суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 78 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 та про внесення змін до деяких законодавчих актів рік» Кабінету Міністрів України надано право у 2008 році встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Аналогічні норми викладено також в Законах України Про Державний бюджет України на 2009 та 2010 роки.

Колегія суддів зазначає, що в 2008-2010 роках Кабінетом Міністрів України окремої постанови щодо визначення розмірів соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плати, не приймилося. Посилання відповідача на те, що виплата щорічної допомоги на оздоровлення повинна здійснюватися відповідно до Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562 є необґрунтованими, оскільки застосування зазначеної постанови було розраховано лише на бюджетний період в 2005 році.

Крім того, статтею 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що дія положень цього Закону не може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Враховуючи те, що в 2008-2010 роках положення статті 48 Закону № 796 не зупинялися та не змінювалися, Кабінет Міністрів України наданим йому правом встановлювати в 2009-2010 роках розміри соціальних виплат не скористався, то позивач має право на отримання щорічної допомоги на оздоровлення пропорційно кількості розмірів мінімальних заробітних плат, встановлених на момент виплат, в залежності від встановленої групи інвалідності.

Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, а також виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, колегія суддів вважає, що застосуванню в даному випадку підлягають положення Закону № 796, а не постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 562.

Таким чином, відповідач, виплачуючи позивачу допомогу на оздоровлення у 2008-2010 роках в розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України «Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 12.07.2005 року № 562, діяв неправомірно та з порушенням вимог законодавства.

Що стосується позовних вимог про зобовязання здійснити нарахування та виплату допомоги до 5 травня, колегія суддів зазначає наступне.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-12. Розділом ІІІ цього Закону визначені пільги інвалідів війни та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України № 3551-12, щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Відповідно до ст. 17 та ст. 17-1 Закону України № 3551-12, фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, а виплата разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, відповідно до статті 17-1 даного Закону здійснюють органи праці та соціального захисту населення.

Вихідним критерієм обрахунку разової грошової допомоги до 5 травня виступає мінімальна пенсія за віком. Як зазначалося вище, мінімальний розмір пенсії за віком, згідно статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Будь-яких інших нормативно-правових актів, які б визначали механізм встановлення мінімальної пенсії за віком або встановлювали її розмір, немає.

Посилання апелянта на те, що виплата щорічної разової допомоги до 5-го травня повинна здійснюватися відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.2008 року № 183, Постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2009 року № 211 та Постанови Кабінету Міністрів України від 07.04.2010 року № 299, не приймаються до уваги колегії судів, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 9 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Враховуючи те, що Закон має вищу юридичну силу ніж Постанова КМУ, то застосуванню при вирішенні спірного питання підлягає Закон.

Суд першої інстанції, задовольняючі позовні вимоги, обґрунтовано виходив з того, що позивач має право на отримання допомоги до 5-го травня у 2008-2010 роках у розмірі семи та восьми мінімальних пенсій за віком, розмір якої визначається згідно ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В той же час, вирішуючи спір, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги позивача за 2008-2010 роки за межами передбаченого ст. 99 КАС України шестимісячного строку звернення до суду.

Відповідно до ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при задоволені позовних вимог позивача в частині зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату недоотриманої щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2008-2010 роки допущені порушення вимог процесуального законодавства, що призвели до неправильного вирішення цього питання по суті, оскільки позивач жодних причин щодо поважності пропуску строку звернення до суду з позовом не навів.

Колегія суддів зазначає, що про порушення свого права на отримання допомоги до 5 травня позивач повинен був дізнаватися при кожному отриманні сум допомоги у 2008-2010 роках.

Що стосується строків звернення до суду з позовними вимогами в частині зобовязання здійснити нарахування та виплату допомоги на оздоровлення за 2008-2010 роки, то колегія суддів вважає, що позивачем не пропущено шестимісячний строк звернення до суду, оскільки вказані виплати позивачу не були виплачені у звязку з арештом коштів відповідача, а тому строк звернення до суду повинен відраховуватися з моменту отримання довідки відповідача, з якою позивач ознайомився на початку 2011 року, та з якій дізнався про порушення своїх прав.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та задовольнив позов з дотриманням норм матеріального та процесуального права в частині позовних вимог про зобовязання здійснити нарахування та виплату допомоги на оздоровлення за 2008-2010 роки, але припустив порушення норм процесуального права в частині позовних вимог про зобовязання здійснити нарахування та виплату недоотриманої щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2008-2010 роки, які є підставою для скасування постанови суду першої інстанції в цій частині з залишенням адміністративного позову без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 99, 100, 195, 198, 200, 203, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської райдержадміністрації Донецької області задовольнити частково.

Постанову Старобешівського районного суду Донецької області від 19 квітня 2011 року у справі № 2а-1671/11/0547 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської райдержадміністрації Донецької області скасувати в частині зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату недоотриманої щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2008-2010 роки, залишивши адміністративний позов в цій частині без розгляду.

Постанову Старобешівського районного суду Донецької області від 19 квітня 2011 року у справі № 2а-1671/11/0547 за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Старобешівської райдержадміністрації Донецької області в частині зобовязання відповідача здійснити нарахування та виплату допомоги на оздоровлення за 2008-2010 роки залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

У повному обсязі ухвала виготовлена 23 серпня 2011 року

Колегія суддів М.М. Гімон

ОСОБА_3

ОСОБА_4