Справа № 807/166/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Київ К/800/12096/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів:Іваненко Я.Л.,Черпака Ю.К.,

при секретарі - Буденку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до прокуратури Закарпатської області про визнання протиправним та скасування наказу щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до прокуратури Закарпатської області (далі - Прокуратура) у якому просила визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 29 грудня 2014 року № 1137к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» (далі - спірний наказ).

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що не вчиняла дисциплінарного проступку, отже відповідач, видаючи спірний наказ діяв з порушенням вимог законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини і її прав, а тому ОСОБА_4 просила про задоволення позову.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що відповідач, видаючи спірний наказ, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, при цьому прав позивача не порушив.

Так, судами встановлено, що позивач з жовтня 2012 року призначена на посаду старшого прокурора відділу прокуратури міста Ужгорода, а з 28 квітня 2014 року на посаді старшого прокурора міста Ужгорода.

Наказом прокурора міста Ужгорода від 17 листопада 2014 року № 41 позивач уповноважена на здійснення нагляду за додержанням законів оперативними підрозділами Ужгородського Міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області.

На виконання розпорядження виконуючого обов'язки прокурора Закарпатської області від 10 грудня 2014 року № 78 з виїздом до міста Ужгорода перевірено організацію роботи відділу нагляду за додержанням законів органами внутрішніх справ при провадженні оперативно - розшукової діяльності прокуратури області.

Також, на підставі розпорядження виконуючого обов'язки прокурора Закарпатської області від 22 грудня 2014 року № 12 призначено службове розслідування у відповідності до пункту 3.3 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України, затверджено ї наказом Генерального прокурора України від 24 вересня 2014 року № 104 (далі - інструкція).

За результатами проведених перевірок встановлено, зокрема, факти неналежного виконання ОСОБА_4 своїх службових обов'язків, що виразилось у грубому порушенні вимог Законів України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (чинного на час виникнення спірних правовідносин у редакції цього періоду, далі - Закон № 1789-XII), від 18 лютого 1992 року № 2135-XII «Про оперативно-розшукову діяльність» (далі - Закон № 2135-XII) та галузевого наказу Генерального прокурора України від 3 грудня 2012 року №4/1 «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням законів органами, які проводять оперативно - розшукову діяльність» (далі - наказ №4/1).

Зокрема, у травні 2014 року позивач скасувала постанову про заведення оперативно - розшукової справи, яка заведена з метою документування особи до вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 263 Кримінального кодексу України.

В подальшому, згадана постанова, винесена позивачем скасована прокурором області, як незаконна.

В порушення пункту 6 галузевого наказу №4/1 не проводила перевірки щодо виявлення і усунення порушень, допущених при здійсненні оперативно - розшукової діяльності, поновлення порушених прав та свобод громадян.

Крім того, у провадженні сектору по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Ужгородського Міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області перебуває оперативно - розшукова справа, заведена наприкінці 2009 року з метою документування готування осіб до вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотиків. 29 квітня 2014 року за результатами вивчення даної справи прокуратурою області встановлено її безпідставне ведення та необхідність закриття відповідно до статей 2, 7, 9-2 Закону № 2135-XII, у зв'язку з чим надано відповідні вказівки, які позивачем не виконані.

Встановлено також наявність і інших оперативно - розшукових справ, які провадяться оперативними підрозділами відповідних органів без достатніх на те підстав.

Зазначені порушення законодавства, прав і свобод громадян залишились поза увагою позивача при здійсненні нею службових обов'язків і не стало предметом прокурорського реагування.

Правовідносини щодо проходження служби в органах прокуратури врегульовані, зокрема, Законом України № 1789-XII згідно з частиною 3 статті 48 якого за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори і слідчі несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом прокуратури України, який затверджується Верховною Радою України.

В свою чергу, порядок заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових і інших установ прокуратури, які мають класні чини встановлює Дисциплінарний статут (стаття 3 Статуту).

У відповідності до статті 8 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Винесення виправдувального вироку, повернення кримінальної справи для додаткового розслідування, скасування запобіжного заходу та інших процесуальних рішень тягне дисциплінарну відповідальність прокурорів і слідчих, якщо ними в процесі слідства були допущені недбалість або несумлінність.

За визначенням пункту 1 частини 1 статті 9 Дисциплінарного статуту дисциплінарними стягненнями є, крім інших, догана.

При цьому, накладаючи дисциплінарне стягнення, уповноважена на те особа повинна враховувати вимоги статті 11 Дисциплінарного статуту, за правилами частини 1 якої, дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

У даному випадку за результатами проведеної службової перевірки встановлено наявність порушень позивачем законодавства і наказів Генерального прокурора України, при здійсненні нею своїх повноважень.

Ураховуючи наведене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про законність спірного наказу і, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову є правильними, їх рішення відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: Я.Л. Іваненко

Ю.К. Черпак