Справа № 490/199/2011
Суддя: Подзігун Г. В.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/199/2011
н/п 2-а/490/498/2016
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про захист соціальних прав, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо відшкодування компенсації ОСОБА_1 за проїзд до місця відпустки; стягнути з в/ч НОМЕР_1 з бюджетної програми 2101020 КЕКВ 1112 на користь позивача 806 грн. 24 коп. в рахунок відшкодування компенсації за проїзд до місця відпустки і назад.

В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 посилався на те, що він проходив службу на посаді помічника командира з правової роботи в/ч НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини № 110 від 20.04.2010 року йому було надано частину чергової відпустки тривалістю 24 доби, яку позивач виявив бажання проводити у м. Свердловську Луганської області.

Оскільки перевізні документи військовою частиною не видавались, позивач придбав за власні кошти проїзні квитки для себе та дружини до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку на загальну суму 806 грн. 24 коп.

В той же час, всупереч положенням Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вказані кошти позивачу відшкодовані не були, у зв`язку з чим він і звернувся до суду із даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності. Позовні вимоги не визнав. При цьому, надав також до суду письмові заперечення, в яких посилався на те, що кошти на відшкодування компенсації за проїзд до місця відпустки у військової частини як розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня відсутні, у зв`язку з чим відсутня протиправність у бездіяльності відповідача.

Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач проходив службу на посаді помічника командира з правової роботи в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини від 20.04.2010 року № 110 позивачу було надано першу частину чергової відпустки тривалістю 24 доби, яку позивач та його дружина вирішили провести у м. Свердловську Луганської області.

Враховуючи той факт, що проїзні документи військовою частиною не видавалися, позивач та його дружина проїзні квитки до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку придбали за власний кошт, що підтверджується наявними у матеріалах справи оригіналами документів.

Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачем було придбано наступні проїзні документи:

- квиток на автобус шляхом сполучення «Миколаїв-Одеса» серії АКУР № 005098 від 19.05.2010 року, вартістю 40 грн.;

- квиток на автобус шляхом сполучення «Миколаїв-Одеса» серії АКУР № 005097 від 19.05.2010 року, вартістю 40 грн.;

- квиток на потяг шляхом сполучення «Одеса гол. Луганськ» серії РЖ № 585765 від 19.05.2010 року, вартістю 148 грн. 52 коп.;

- квиток на потяг шляхом сполучення «Одеса гол. Луганськ» серії РЖ № 585764 від 19.05.2010 року, вартістю 148 грн. 52 коп.;

- квиток на автобус шляхом сполучення «Луганськ-Свердловськ» № 210727 від 20.05.2010 року, вартістю 17 грн. 30 коп.;

- квиток на автобус шляхом сполучення «Луганськ-Свердловськ» № 315494 від 20.05.2010 року, вартістю 17 грн. 30 коп.;

- квиток на автобус шляхом сполучення «Свердловськ-Луганськ» № 1092723 від 26.05.2010 року, вартістю 17 грн. 30 коп.;

- квиток на автобус шляхом сполучення «Свердловськ-Луганськ» серії ААБО № 199487 від 26.05.2010 року, вартістю 17 грн. 30 коп.;

- квиток на автобус шляхом сполучення «Луганськ-Миколаїв» серії ААБО № 896761 від 26.05.2010 року, вартістю 180 грн.;

- квиток на автобус шляхом сполучення «Луганськ-Миколаїв» серії ААБО № 896762 від 26.05.2010 року, вартістю 180 грн.

Загальна вартість проїзних документів, придбаних позивачем, склала 806 грн. 24 коп.

В той же час, на теперішній час вартість вищезазначених проїзних документів військовою частиною позивачу не відшкодована, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Відповідно до Закону України «Про соціальний та правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час відпустки позивача) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 10-1 вказаного Закону (у редакції, чинній на час відпустки позивача) військовослужбовцям, які прийняті на військову службу за контрактом, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. При цьому військовослужбовцям, які мають право на відпустку тривалістю 10 календарних днів і більше, оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону (у редакції, чинній на час відпустки позивача) військовослужбовці мають право на безоплатний проїзд залізничним, повітряним, водним та автомобільним (за винятком таксі) транспортом, зокрема, у відпустку в межах України.

Члени сімей військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) мають право на безоплатний проїзд залізничним, повітряним, водним та автомобільним (за винятком таксі) транспортом до місця проведення відпустки військовослужбовцем в межах України.

Згідно з Порядком забезпечення безплатного проїзду військовослужбовців і членів їхніх сімей у чергову відпустку, на нове місце служби та перевезення багажу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 538 від 17 вересня 1992 року право на безплатний проїзд військовослужбовців і членів їхніх сімей у чергову відпустку, нове місце служби та перевезення багажу забезпечується Міністерством оборони, Службою безпеки, Службою зовнішньої розвідки, Національною гвардією, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Штабом цивільної оборони, Міністерством внутрішніх справ та органами управління інших військових формувань, створюваних Верховною Радою України, Державною спеціальною службою транспорту. Таке право надається, зокрема, особам старшого і молодшого офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і членам їхніх сімей:

- залізничним транспортом - у купейних вагонах будь-якої категорії поїзда;

- повітряним транспортом - літаками в салонах загального класу;

- автомобільним транспортом - в автобусах з м`якими кріслами.

До членів сімей військовослужбовців, які користуються пільгами на проїзд і перевезення багажу, належать внесені в особові справи військовослужбовців: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти, діти-інваліди першої та другої групи, батьки військовослужбовців і їхніх дружин (чоловіків), а також брати, сестри, онуки, дід та бабуся, які перебувають на утриманні військовослужбовця.

Згідно з п. 6 вказаного Порядку витрати, пов`язані з проїздом військовослужбовців і членів їхніх сімей у чергову відпустку, на нове місце служби, відшкодовуються по фактичних затратах згідно з існуючими тарифами та нормами за рахунок міністерств і відомств, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Враховуючи усе вищевикладене, зважаючи на те, що позивачем було надано належні та допустимі докази, які підтверджують здійснення ним витрат на придбання проїзних документів для себе та дружини для прямування до місця проведення відпустки та у зворотному напрямку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

За такого, слід стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь позивача 806 грн. 24 коп. в рахунок компенсації вартості проїзду до місця відпустки і назад.

При цьому, суд не може взяти до уваги посилання відповідача на положення ст. 23 Закону України «Про соціальний та правових захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки вказані положення були визнані неконституційними згідно з рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року.

Виходячи із вказаного рішення КСУ, суд вважає, що право на відшкодування вартості проїзду позивача та його дружини до місця проведення відпустки і у зворотному напрямку є абсолютним, і не ставиться у залежність від наявності або відсутності відповідних грошових коштів. Відсутність коштів на таке відшкодування, на думку суду, не звільняє відповідача від передбаченого законом обов`язку відшкодувати витрати на проїзд.

В той же час, суд погоджується із позицією відповідача про те, що відсутність виділених коштів на здійснення відшкодування, виключає вину військової частини, у зв`язку з чим суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо невідшкодування позивачу компенсації за проїзд до місця відпустки.

Згідно зі ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 120 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 7-12, 70, 71, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :
Адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з проїздом ОСОБА_1 та його дружини у чергову відпустку та у зворотному напрямку у розмірі 806 грн. 24 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 120 грн.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН