Справа № П/811/181/16
Суддя: С.В. Дегтярьова
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 року Справа № П/811/181/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянувши адміністративну справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю СОНЕК

відповідача: Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

Товариство з обмеженою відповідальністю СОНЕК звернулось з позовом, в подальшому уточненим, до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

- № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 380962,00 грн. за основним платежем та 95241,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 159134,00 грн. за 2013 рік та 723053,00 грн. за 2014 рік (всього 882187,00 грн.) в частині зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 217030,00 грн.;

- № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 17217,00 грн. за основним платежем та 4304,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями в частині 10197,00 грн. основного платежу та 2549,25 грн. штрафних санкцій;

- № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 4167,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним сформовано податковий кредит та валові витрати на підставі належним чином оформлених первинних документів, що складені за результатами виконання господарських операцій у встановленому законом порядку, а тому вважає податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідають чинному законодавству.

Відповідачем до суду подано заперечення на позовну заяву відповідно до змісту якого, позов ним не визнається у повному обсязі, оскільки перевіркою встановлено, що господарські операції здійснені без мети настання реальних наслідків.

Дослідивши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:

Посадовою особою Головного управління ДФС у Кіровоградській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ СОНЕК з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати податків та зборів, а також дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року, за наслідками якої складено акт №2/11-28-22-02/33520384 від 26.01.2016 р., висновками якого, зокрема, є порушення, на думку відповідача:

1) пп.14.1.11, п.14.1.56, пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, п.135.1, п.135.2, пп.135.5.4, п.135.5 ст. 135, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.5, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.148.1, п.148.2, п.148.3 ст.148, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 380962,00 грн., у тому числі за рахунок:

- заниження податку на прибуток на загальну суму 453000,00 грн., в т.ч. по періодах: ІІІ квартал 2012 року в сумі 72038,00 грн.; 2014 рік в сумі 380962,00 грн.;

- завищення податку на прибуток IV квартал 2012 року на загальну суму 72038,00 грн.;

2) пп.14.1.11, п.14.1.56, пп.14.1.257 п.14.1 ст.14, п.135.1, п.135.2, пп.135.5.4, п.135.5 ст. 135, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.5, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.148.1, п.148.2, п.148.3 ст.148, п.150.1 ст.150 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого завищено відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 723053,00 грн., в тому числі по періодах:

- 2013 рік на суму 159134,00 грн.;

- 2014 рік на суму 723053,00 грн. (в т.ч. відємне значення за 2013 рік у сумі 159134,00 грн.);

3) п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями) розділу V Наказу Міністерства доходів і зборів України від 13.11.2013 року №678 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», в результаті чого підприємством занижено суму податку на додану вартість всього на суму 17217,00 грн., у тому числі по періодах:

- серпень 2014 року на суму 10109,00 грн.,

- вересень 2014 року на суму 7108,00 грн.

та завищено відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд.19 декларації з ПДВ) на загальну суму 4167,00 грн., в тому числі за листопад 2014 року на суму 4167,00 грн.

Позивачем подано заперечення на акт до Кіровоградської ОДПІ ГУ Міндоходів у Кіровоградській області, яке залишене без розгляду в звязку з пропущенням строків (а.с.150-164, 165, т.1).

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення (а.с.142-145, т.1).

В акті перевірки зазначено, що перевіркою повноти визначення валових витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року встановлено їх завищення в сумі 2967692,00 грн.

Також, судом встановлено, що в акті перевірки податковий орган дійшов висновку про:

1) завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ в сумі 14364,00 грн.:

1. березень 2013 року:

- ТОВ «Сібол» - 1270,00 грн.;

2. грудень 2013 року:

- ТОВ «Інтертем» - 98,00 грн.;

3. лютий 2014 року:

- ТОВ «ТД ОСОБА_1» - 192,08 грн.,

- ПП «Кроун ЛТД» - 7500,00 грн.;

4. квітень 2014 року:

- ТОВ «ТД ОСОБА_1» - 138,00 грн.,

5. травень 2014 року:

- ТОВ «ТД ОСОБА_1» - 416,00 грн.,

6. червень 2014 року:

- ТОВ «ТД ОСОБА_1» - 70,00 грн.,

7. липень 2014 року:

- ТОВ «ТД ОСОБА_1» - 141,00 грн.,

8. серпень 2014 року:

- ТОВ «ТД ОСОБА_1» - 284,00 грн.,

9. вересень 2014 року:

- ТОВ «ТД ОСОБА_1» - 88,00 грн.,

10. листопад 2014 року:

- ПП «Кроун ЛТД» - 4167,00 грн.

ТОВ Сібол

Судом встановлено, що 20 березня 2013 року між позивачем (покупець) та ТОВ Сібол (постачальник) укладено договір поставки №130320, за умовами якого постачальник передає у власність запасні частини та витратні матеріали до карєрної техніки і обладнання згідно заявок, отриманих від покупця, а покупець приймає та оплачує товар (а.с.171-173, т.1).

ТОВ «Сібол» в березні 2013 року реалізувало ТОВ «Сонек» ротор до насосу Д630-90, в обґрунтування чого позивачем суду надано копію рахунку-фактури, видаткової накладної, податкової накладної (а.с.174, 175, 177, т.1).

Оплату товару позивачем проведено в повному обсязі: в безготівковому порядку що підтверджується платіжним дорученням (а.с.176, т.1, а.с.240, т.3).

Транспортування товару здійснювалося директором ОСОБА_2 на легковому автомобілі, який відповідно до договору найму (оренди) транспортного засобу від16.01.2013 року перебуває в оренді у ТОВ «Сонек». Перевезення оформлене подорожнім листом службового легкового автомобіля №5 за 25-29 березня 2013 року. Перевезення здійснено попутно під час перебування директора підприємства у відрядженні (а.с.178-179, 180-181, т.1).

Суму ПДВ в розмірі 1270,00 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за березень 2013 року (а.с.35а а т.8), а 6350 грн. до складу витрат за 2013 рік (а.с.166-176 т.2).

Відповідачем до матеріалів справи додано податкову інформацію про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Сібол» по взаємовідносинам з контрагентами за період з 01.11.2012 року по 31.12.2013 року у звязку з тим, що ТОВ «Сібол має стан 14 визнано банкрутом. Окрім того, зазначено, що декларація з податку на прибуток за 2013 рік підприємством подана з нульовими показниками (а.с.138-141, т.2).

Відповідно до картки платника податків ТОВ «Сібол» 16.12.2014 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи (а.с.132-134, т.2).

Відповідач вважає, що через дані обставини позивач був позбавлений на право віднести до податкового кредиту вказану суму ПДВ.

ТОВ Інтертем

Судом встановлено, що 01 вересня 2010 року між позивачем (покупець) та ТОВ Інтертем (продавець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність покупцю скраплений газ, а покупець зобовязується своєчасно прийняти і сплатити за скраплений газ на умовах даного договору (а.с.184-185, т.1).

ТОВ «Інтертем» в грудні 2013 року реалізовано ТОВ «Сонек» скраплений газ, в обґрунтування чого позивачем суду надано копію видаткової накладної №РН-000294 від 04.12.2013 року на суму 140,00 грн. в т.ч. ПДВ 23,33 грн., податкової накладної №22 від 17.12.2013 року на суму 590,00 грн. в т.ч. ПДВ 98,33 грн. (а.с.186, 187, т.1).

Оплату товару позивачем проведено в повному обсязі: в безготівковому порядку що підтверджується платіжним дорученням (а.с.188, т.1, а.с.242, 244, т.3).

Судом встановлено, що скраплений газ придбавався шляхом заправлення його в газовий балон для зварювання використання в господарській діяльності. На підтвердження транспортування заправленого балону, позивачем надано подорожній лист вантажного автомобіля від 04.12.2013 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та належність його ТОВ «Сонек» (а.с.1, 2, т.4).

Суму ПДВ в розмірі 98,33 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за лютий 2014 року, а 117,00 грн. до складу витрат за 2013 рік (а.с.166-176 т.2, 185 т.8).

В судовому засіданні представник податкового органу пояснив, що підставою для висновку про завищення податкового кредиту та валових витрат за даною господарською операцією стало, те, що ТОВ «Інтертем» мав взаємовідносини з ТОВ «Прімаукргаз» за жовтеньгрудень 2013 року, господарські операції між якими викликали сумнів в їх реальності у відповідача (а.с.44, т.1).

Відповідач вважає, що через дані обставини позивач був позбавлений на право віднести до податкового кредиту вказану суму ПДВ за взаємовідносинами з ТОВ «Інтертем».

ТОВ ОСОБА_1 ЛТД

Судом встановлено, що 01 січня 2014 року між позивачем (покупець) та ТОВ ОСОБА_1 ЛТД (постачальник) укладено договір поставки №141028, за умовами якого постачальник зобовязується передавати у власність (поставляти), а покупець приймати та оплачувати оливи, мастила та технічні рідини (а.с.192-195, т.1).

ТОВ ОСОБА_1 ЛТД в лютому, квітні-вересні 2014 року реалізувало ТОВ «Сонек» оливу та мастило, розфасовані по 10, 20, 40 тощо літрів у ємностях для обслуговування техніки, в обґрунтування чого позивачем суду надано копії видаткових накладних, податкових накладних (а.с.196-204, 205-213, т.1).

Оплату товару позивачем проведено в повному обсязі: в безготівковому порядку що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.214-222, т.1, 3-11, т.4).

На підтвердження транспортування товару, позивачем надано подорожні листи службового легкового автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (Нива ВА85-86ВА) (а.с.12-18, 19, т.4).

Суму ПДВ в розмірі 192,08 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за лютий 2014 року (а.с.186 т.8).

Суму ПДВ в розмірі 138,00 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за квітень 2014 року (а.с.203 т.8).

Суму ПДВ в розмірі 416,00 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за . травень 2014 року (а.с. 213-214 т.8).

Суму ПДВ в розмірі 70,00 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за . червень 2014 року (а.с.222 т.8).

Суму ПДВ в розмірі 140,67 грн., в розмірі 283,67 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за серпень 2014 року (а.с.202, т.2).

Суму ПДВ в розмірі 87,78 грн. позивачем віднесено до складу податкового кредиту за . вересень 2014 року (а.с.217, т.2).

В судовому засіданні представник податкового органу пояснив, що підставою для висновку про завищення податкового кредиту та валових витрат за даними господарськими операціями стало, те, що ТОВ ОСОБА_1 ЛТД мав взаємовідносини по ланцюгу придбання з ПП «Гарант Д», який, в свою чергу, як вказує податковий орган, мав взаємовідносини з ПП «Веста Метаопт», яке співпрацювало з ТОВ «Марія С», ПП «Ювема» тощо по ланцюгу, що мали в подальшому стан «визнання банкрутом», мали недостатньо працівників, тощо (а.с.142-151, т.2).

ПП Кроун ЛТД

Судом встановлено, що 23 січня 2014 року між позивачем (замовник) та ПП Кроун ЛТД (виконавець) укладено договір про надання послуг №4, за умовами якого виконавець зобовязується за дорученням змовника надати послуги по видаленню дерев у кількості 30 дерев на території обєкту: реконструкція автозаправної станції з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів, розташованого за адресою: вул. Герої Сталінграду, 1, м.Олександрія, Кіровоградської області, а замовник зобовязується оплачувати надані послуги (а.с.223-226, т.1).

На підтвердження виконання робіт позивачем надано акт приймання виконаних робіт №1 від 11.11.2014 року, з якого вбачається, що сума договору складає 70000,00 грн.: аванс 45000,00 грн., кінцева оплата 25000,00 грн. (а.с.227, т.1). Також надано копію податкової накладної №3 від 23.01.2014 року на суму 45000,00 грн. в т.ч. ПДВ 7500,00 грн. (а.с.15 т.9).

Згідно п.201.10. Податкового кодексу України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Надходження такої заяви із скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Позивачем надано до матеріалів справи заяву про відмову постачальника надати податкову накладну на суму 20833,33 грн. плюс ПДВ 4166,67 грн. (а.с.229, т.1).

Оплату наданих послуг позивачем проведено в безготівковому порядку на суму 25000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.228, т.1, а.с.20, т.4).

Суму ПДВ 7500,00 грн. позивачем віднесено до податкового кредиту в лютому 2014 року, а 4166,67 грн. в листопаді 2014 року (а.с.57, 250 т.8), а суму без ПДВ в розмірі 58333,00 грн. до складу витрат за 2014 рік (а.с.166-176 т.2).

В судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що ПП Кроун ЛТД 07.05.2015 року, 17.03.2015 року та 18.06.2015 року було відсутнє за місцезнаходженням, свідоцтво платника ПДВ анульоване 18.06.2015 року, а тому неможливо провести зустрічну перевірку, що свідчить про безпідставність віднесення позивачем до податкового кредиту 7500,00 грн. в лютому 2014 року та 4166,67 грн. в листопаді 2014 року (а.с.75, 76, т.1).

Судом встановлено, що податковим органом за результатами аналізу податкового обліку з податку на додану вартість прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 17217,00 грн. за основним платежем та 4304,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 4167,00 грн.

Позивач оскаржує податкове повідомлення-рішення № в частині 10197,00 грн. основного платежу та 2549,25 грн. штрафних санкцій, інше рішення (№) повністю (а.с.57 т.9).

Оскаржувана сума грошового зобовязання в частині 10197,00 грн. основного платежу, визначеного рішенням № складається з сум ПДВ, описаних вище, за взаємовідносинами з ТОВ «Сібол», ТОВ «Інтертем», ТОВ ОСОБА_1 ЛТД, ПП Кроун ЛТД, а рішення № з відємного значення в розмірі 4167,00 грн. за взаємовідносинами ПП Кроун ЛТД (а.с.44-45 т.9).

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

При цьому в пункті 198.2 ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Аналіз наведених норм дає підстави зробити висновок, що у Податковому кодексі України передбачено єдину підставу для формування податкового кредиту, а саме наявність у платника податку (покупця) належно оформленої та виданої податкової накладної.

Згідно з пунктом 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст.198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у звязку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З аналізу зазначеної норми суд вбачає, що визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника податку.

У відповідності до ч.1 ст.3 Господарського кодексу під господарською діяльністю розуміється діяльність субєктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність особи, що повязана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Обовязковими ознаками господарської діяльності є здійснення її субєктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності продукція, роботи чи послуги мають вартісний характер і цінове вираження.

Відповідно до довідки з ЄДРПОУ одним із видів господарської діяльності ТОВ «Сонек», зокрема, є добування піску, гравію, глин та каоліну (а.с.21 т.1). На підтвердження наявності технологічного транспортного засобу для здійснення господарської діяльності, позивачем до матеріалів справи додано свідоцтва про реєстрацію технологічного транспортного засобу, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (а.с.15-21, 22-23, т.2).

Судом встановлено, що придбаний товар позивач в подальшому реалізовував, що підтверджують надані рахункифактури, видаткові накладні, довіреності на видачу товару, товарнотранспортні накладні, щодо поставки (продажу) товару ТОВ Золотоніський бекон, ПП Резонагро, ТОВ Трансзерноекспорт (а.с.20-31, т.9).

Суд вважає, що подальше (після здійснення господарської операції) визнання банкрутом контрагентів позивача, неподання податкової звітності, або подання її з нульовими показниками, взаємовідносини контрагентів позивача по ланцюгу з підприємствами, діяльність яких викликає сумнів у податкових органів, недостатня наявність працівників, подальша (після здійснення господарської операції) відсутність за місцезнаходженням та/або анулювання свідоцтва платника ПДВ, самі по собі не можуть бути підставами для невизнання відповідачем податкового кредиту позивача з огляду на відсутність такої норми в чинному на момент здійснення господарських операцій законодавстві, а тому висновок податкового органу, мотивований такими обставинами не є легітимним.

Таким чином позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 17217,00 грн. за основним платежем та 4304,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, в частині 10197,00 грн. основного платежу та 2549,25 грн. штрафних санкцій та № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 4167,00 грн. в повному обсязі підлягають задоволенню.

ПП "Термо-Плюс"

Судом встановлено, що 08.10.2013 року між позивачем (підрядник) та ЗАТ "РУР ОСОБА_3А."(замовник) укладено договір підряду №1П, за умовами якого підрядник бере на себе зобовязання своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи з реконструкції автозаправної станції з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів, відповідно до затвердженої проектної документації та в обумовлений договором термін, а замовник зобовязується прийняти закінчений обєкт і сплатити вартість виконаних робіт (а.с.111-119, т.4)

Виконавчим комітетом Олександрійської міської ради було прийнято рішення №1008 від 22.12.2011 року про надання містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки (а.с.81, т.4).

На виконання даного рішення ЗАТ "РУР ОСОБА_3А." було замовлено та погоджено робочий проект реконструкції автозаправної станції по вул. Героїв Сталінграду,16 в м. Олександрії Кіровоградської області (а.с.43-69, 89, 91-102, т.4).

ЗАТ "РУР ОСОБА_3А." отримано позитивний звіт Філії ДП "Спеціалізована державна експертна організація центральна служба Української державної будівельної експертизи" у Кіровоградській області від 23.07.2012 року (83-88, т.4).

24.09.2013 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано дозвіл на виконання будівельних робіт №ІУ 71, відповідно до змісту якого встановлено, що Генеральним підрядником є ТОВ "Сонек", ліцензія АЕ 261759 (а.с.165, т.4).

В зв'язку, з тим, що у ТОВ "Сонек" відсутні права на проведення робіт, пов'язаних з влаштуванням асфальтобетонного покриття (а.с.34-41, т.4), 10.06.2014 року між позивачем (замовник) та ПП "Термо-Плюс" (підрядник) укладено договір підряду №10-06/2, за умовами якого підрядник зобовязується виконати ремонтні роботи по улаштуванню поребрика, плитки тротуарної та кафелю на автозаправній станції з пунктом сервісного обслуговування водіїв та пасажирів за адресою: м. Олександрія, вул. Героїв Сталінграду, 16 (а.с.166-173, т.4).

В червні, серпні 2014 року ПП "Термо-Плюс" виконало роботи у відповідності до договору, в обґрунтування чого позивачем суду надано акти здачіприйняття робіт (надання послуг), податкові накладні, фото обєкту (а.с.174-180, 181-247, т.4).

05.08.2014 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України видано сертифікат серії ІУ №49, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації (а.с.248, т.4).

12.08.2014 року ЗАТ "РУР ОСОБА_3А." отримано свідоцтво на нерухоме майно (а.с.30, т.4).

Суму без ПДВ в розмірі 43344,18 грн. та 941666,66 грн. позивачем віднесено до складу витрат за 2014 рік (а.с. т.2).

В судовому засіданні представник відповідача посилався на те, що ПП "Термо-Плюс" 19.08.2015 року було відсутнє за місцезнаходженням, свідоцтво платника ПДВ анульоване 28.09.2015 року, що свідчить про безпідставність віднесення позивачем до складу валових витрат 43344,18 грн. та 941666,66 грн. у 2014 році (а.с.75, 76, т.1).

На час вчинення господарських операцій між позивачем та ПП "Термо Плюс", останнє мало статус юридичної особи, було зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства України, включене до ЄДРПОУ та знаходилось за юридичною адресою.

В акті перевірки відповідачем зазначено, що при здійсненні аналізу реєстру отриманих та виданих податкових накладних за серпень 2014 року ПП "Термо Плюс", вбачається подрібнення податкових накладних по взаємовідносинам з позивачем з метою ухилення від реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних та фактично унеможливлює визначення номенклатури придбаних товарів (послуг), зазначених у даних податкових накладних.

У відповідності до п.п.138.1. Податкового кодексу України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Судом досліджено первинні документи, а також інші документи, описані вище та встановлено, що господарські операції позивача з ПП "Термо Плюс" є реальними, підтвердженими належним чином, повязаними з господарською діяльністю, а тому висновок податкового органу в цій частині є безпідставним.

ПП «Жовтень-2000»

Судом встановлено, що 05.12.2013 року між позивачем (замовник) та ПП «Жовтень-2000» (виконавець) укладено договір №286, за умовами якого виконавець бере на себе зобовязання виконати комплекс робіт по затвердженню ТЕО постійних кондицій та затвердження запасів у ДКЗ України Балашівського родовища вторинних каолінів в Кіровоградському районі Кіровоградської області. Вартість робіт за протоколом погодження договірної ціни склала 1850000,00 грн. в т.ч. ПДВ 308333,33 грн. (а.с.231-239 т.1).

На виконання вказаного договору ПП «Жовтень-2000» виконало для позивача роботи, що підтверджується актами виконаних робіт:

- №52/13 від 27.12.2013 року (камеральні роботи поточна робота та компютеризація даних) на суму 79166,67 грн. без ПДВ (а.с.3 т.2);

- №16/14 від 31.07.2014 року (топогодезичні роботи топографічна привязка свердловин, підготовчі роботи до проведення буріння (організація польової бази для документації керна свердловин та випробування керну), буріння розвідувальних свердловин, глибиною до 60 м, діаметром 76 мм, геофізичні дослідження у свердловинах, геологічна документація керну свердловин та відбір проб продуктивної товщі, обробка проб та лабораторні дослідження на суму 777500,00 грн. без ПДВ (а.с.4 т.2);

- №17/14 від 29.08.2014 року (складання ТЕО постійних кондицій для підрахунку запасів на суму 375000,00 грн. без ПДВ (а.с.5 т.2);

- №21/14 від 30.09.2014 року складання звіту з підрахунком запасів на суму 358333,33 грн. без ПДВ (а.с.6 т.2).

Також, судом встановлено, що ПП «Жовтень-2000» за погодженням з позивачем склало звіт про розвідку родовища твердих корисних копалин «Детальна геолого-економічна оцінка Балашівського родовища вторинних каолінів у Кіровоградському районі Кіровоградської області в трьох книгах: Книга І текст, Книга ІІ текстові додатки, Книга ІІІ техніко-економічне обґрунтування (ТЕО) про доцільність розробки Балашівського родовища вторинних каолінів папка В графічні додатки (а.с.12-199 т.5).

Так, в Книзі І вказано, що роботи з детальної геолого-економічної оцінки Балашівського родовища вторинних каолінів виконані за результатами геологорозвідувальних робіт в межах ліцензійної площі 122,7 га: (Західний поклад) 74,6 га (Східний поклад, північна ділянка) 52,1 га. Строк служби карєру складає: Західного покладу 20,3 роки, Східного покладу (північної ділянки) 8,2 роки.

Судом встановлено, що на засіданні технічної ради ТОВ «Сонек» 16 грудня 2014 року розглянуто матеріали детальної геолого-економічної оцінки запасів вторинних каолінів та пісків Балашівського родовища, відповідно до якої загальні запаси основної корисної копалини - каолінів становлять: по Західному покладу 6,47 млн.т, по Східному покладу, північна ділянка 2,7 млн.т. При цьому вказано, що коефіцієнт рентабельності підприємства при розробці Західного покладу більш високий, ніж Східного покладу, якість каолінів Східного покладу більш низька, ніж Західного покладу, глибина залягання каолінів Східного покладу більша ніж Західного покладу, залучення додаткових значних коштів та технологічного транспорту для розробки Східного покладу у складних економічних умовах практично неможливо, зменшуються замовлення на постачання каоліну. В звязку з цим рада вирішила визнати недоцільною розробку Східного покладу каолінів одночасно з розробкою Західного покладу (а.с.7-8 т.2).

Згідно п.148.1. ст.148 Податкового кодексу України (чинній в редакції на час виникнення спірних правовідносин), будь-які витрати на розвідку/дорозвідку, облаштування та розробку будь-яких запасів (родовищ) корисних копалин (за винятком витрат, передбачених у підпункті "з" підпункту 138.10.1 пункту 138.10 статті 138 цього Кодексу) включаються до окремого об'єкта необоротних активів з видобутку корисних копалин платника податку, на балансі якого перебувають такі запаси (родовища), та підлягають амортизації.

У відповідності до п.148.2. ст.148 Податкового кодексу України до витрат, що включаються до окремого об'єкта необоротних активів з видобутку корисних копалин платника податку, відносяться, зокрема,:

- витрати на детальну розвідку родовищ (запасів), проведену за рахунок власних коштів підприємств, що включає проектування, облаштування родовищ (з будівництвом селища тощо), бурові та гірничо-прохідницькі роботи, геофізичні та інші дослідження, комплекс випробувальних робіт, технологічні дослідження тощо;

- витрати, пов'язані з державною експертизою та оцінкою запасів корисних копалин;

- витрати на розроблення техніко-економічних обґрунтувань, бізнес-планів, угод (контрактів), концесійних договорів на користування надрами тощо;

- витрати на проектування розробки родовищ (запасів) корисних копалин.

Відповідно до п.148.3. ст.148 Податкового кодексу України облік балансової вартості витрат, пов'язаних з видобутком корисних копалин, ведеться за кожним окремим родовищем (кар'єром, шахтою, свердловиною).

В своєму акті перевірки податковий орган, надаючи оцінку звіту про розвідку родовища твердих корисних копалин «Детальна геолого-економічна оцінка Балашівського родовища вторинних каолінів у Кіровоградському районі Кіровоградської області» в трьох книгах дійшов висновку про доцільність розробки обох покладів (Західного та Східного), та визнав безпідставним віднесення позивачем до складу валових витрат вартості послуг, придбаних позивачем у ПП «Жовтень-2000».

Позивач, посилаючись на протиправність висновку податкового органу в частині невизнання витрат по Східному покладу, посилається на те що по Східному покладу прийнято рішення про недоцільність розробки Східного покладу каолінів одночасно з розробкою Західного покладу.

У відповідності до п.148.2. ст.148 Податкового кодексу України до складу витрат, що визначені в ч.1 п.148.2. ст.148 Податкового кодексу України не включаються такі витрати, пов'язані з розвідкою/дорозвідкою та облаштуванням будь-яких запасів (родовищ) корисних копалин:

- будь-які витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів, виданих державними органами з ведення господарської діяльності (в тому числі витрати на реєстрацію, оформлення гірничого відводу тощо);

- витрати на геологорозвідувальні роботи, виконані та профінансовані (як у минулому, так і поточному періоді) за рахунок державного бюджету;

- витрати на розвідку/дорозвідку запасів (родовищ) корисних копалин, що виконувалась за рахунок підприємства і не привела до відкриття та нарощування додаткових обсягів балансових запасів чи до підвищення ступеня їх розвіданості (категорійності), у тому числі якщо відповідні роботи були припинені з огляду на їх економічну недоцільність;

- витрати видобувних підприємств на експлуатаційну розвідку з метою уточнення контурів покладів корисних копалин, їх якості та гірничо-технічних умов розробки (без нарощування запасів корисних копалин і зміни їх категорійності за ступенем промислової розвіданості);

- витрати на утримання основних засобів (у тому числі геологорозвідувальних підрозділів, організацій), що перебувають в стані консервації.

Згідно п.3 розділу ІІІ П(С)БО 33 «Витрати на розвідку запасів корисних копалин», затверджене наказом Мінфіну України від 18.10.1999 року №1090, витрати підприємства, пов'язані з розвідкою запасів корисних копалин, включаються до складу витрат звітного періоду відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 N 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за N 27/4248, зокрема, якщо видобуток визначених запасів корисних копалин є технічно неможливим та/або економічно недоцільним.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ П(С)БО 33 «Витрати на розвідку запасів корисних копалин», затверджене наказом Мінфіну України від 18.10.1999 року №1090 витрати на розвідку запасів корисних копалин визнаються активами з розвідки запасів корисних копалин у складі нематеріальних активів після визнання підприємством технічної можливості та/або економічної доцільності подальшого їх видобутку.

Судом встановлено, що саме за результатами дослідження та оцінки звіту про розвідку родовища твердих корисних копалин «Детальна геолого-економічна оцінка Балашівського родовища вторинних каолінів у Кіровоградському районі Кіровоградської області», здійсненого ПП «Жовтень-2000», технічна рада вирішила визнати недоцільною розробку Східного покладу каолінів одночасно з розробкою Західного покладу, а тому посилання на те, що саме цей звіт свідчить про доцільність розробки Східного покладу є безпідставним. Тим більше, податковий орган, в силу наявності визначеної законом компетенції та повноважень не має права самостійно на власний розсуд аналізувати та давати оцінку, зокрема, звіту про розвідку родовища твердих корисних копалин, заперечуючи рішення відповідної технічної ради, що свідчить про безпідставність його позиції, викладеної в акті перевірки (а.с.7-8 т.2).

Судом встановлено, що податковий орган дійшов висновку про завищення валових витрат по вищевказаним взаємовідносинам з ПП «Жовтень-2000» на суму 79167,00 грн. за 2013 рік та 1510833,00 грн. за 2014 рік.

Як встановлено в судовому засіданні, та не заперечувалось сторонами, витрати за 2013 рік по Східному покладу склали 53919,00 грн.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 159134,00 грн. за 2013 рік та 723053,00 грн. за 2014 рік (всього 882187,00 грн.), оскаржується в частині в частині 217030,00 грн.

В ході розгляду встановлено, що 217030 грн. відємного значення складається з:

2013 рік:

- ТОВ «Сібол» - 6350,00 грн.;

- ТОВ «Інтертем» - 117,00 грн.;

- ТОВ «ТД ОСОБА_1» - 960,00 грн., 692,00 грн., 2078,00 грн., 352,00 грн., 703,00 грн.;

- ПП «Термо Плюс» - 43344,00 грн.;

- ПП «Жовтень-2000» - 53919,00 грн. (витрати за 2013 рік по Східному покладу) (а.с.44-45 т.9).

Всього 108515,00 грн.

2014 рік: - 108515,00 грн. (перенесена сума відємного значення до 2014 року).

Судом встановлено, що за результатами діяльності у 2013 році позивач мав відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1033363,00 грн. (а.с.167 т.2).

З огляду на те, що податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року оскаржується в частині, а зі зменшенням відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік в сумі 50619,00 грн. (159134,00 грн. - 108515,00 грн.) згоден, відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 1033363,00 грн. за 2013 року повинно було бути відповідачем зменшено саме на 50619,00 грн.

Судом встановлено, що за результатами діяльності у 2014 році позивач мав відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 723053,00 грн., при цьому відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток минулого звітного періоду (2013 року) по рядку « 7» в розмірі 1033363,00 грн. вказано в рядку « 06.5» декларації з податку на прибуток за 2014 рік (а.с.182 т.2).

Таким чином, з огляду на описане вище, відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток минулого звітного періоду (2013 року по рядку «7») повинне було бути зазначене платником податку в розмірі 982744,00 грн., а не 1033363,00 грн. як вказано в рядку « 06.5» декларації з податку на прибуток за 2014 рік позивачем (а.с.182 т.2).

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року за 2014 рік оскаржується в частині 108515,00 грн., тобто в частині суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік, яка перейшла до декларації 2014 року. З іншим зменшенням відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік в сумі 614538,00 грн. (723053,00 грн. - 108515,00 грн.), позивач згоден.

Таким чином, з огляду на описане вище, відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2014 рік повинне було бути зменшене відповідачем на 614538,00 грн., а не на 723053,00 грн. (а.с.182 т.2).

Враховуючи викладене, позивач має відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік в сумі 982744,00 грн. та за 2014 рік в сумі 108515,00 грн., всього 1091259,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, в частині зменшення суми відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 108515,00 грн. за 2013 рік та 108515,00 грн. за 2014 рік (всього 217030,00 грн.) підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання в розмірі 380962, грн.. основного платежу та 95241,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій, яке оскаржується позивачем повністю, прийняте в звязку з:

- заниженням валового доходу:

1) 7513,00 грн. занижено умовно нараховані проценти на суму поворотної фінансової допомоги (порушення визнане позивачем);

- завищення валових витрат:

1) 1418,00 грн. та 439,00 грн. з ТОВ «ТД ОСОБА_1» (описано в вище);

2) 58333,00 грн. з ПП «Кроун ЛТД» (описано в вище);

3) 941667,00 грн. з ПП «Термо Плюс» (описано в вище);

4) 995043,00 грн. (1510833,00 грн. 515790,00 грн. (зменшено відємне значення) з ПП «Жовтень-2000» (порушення визнане позивачем);

5) 112040,00 грн. з Державною комісією України по запасах корисних копалин (порушення визнане позивачем);

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що незважаючи на часткове визнання порушень, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати дане податкове повідомлення-рішення в звязку з тим, що ТОВ «Сонек» мало відємне значення обєкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік в сумі 982744,00 грн. та за 2014 рік в сумі 108515,00 грн., всього 1091259,00 грн., що давало підстави для зменшення на цю суму обєкта оподаткування при визначенні податковим органом грошового зобовязання.

Згідно п.150.1. ст.150 Податкового кодексу України (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення.

Так, позивач визнав порушення в частині заниження валового доходу та завищення валових витрат на суму 1114596 грн. (7513,00 грн. + 995043,00 грн. + 112040,00 грн.). Тобто різниця між відємним значенням обєкта оподаткування податком на прибуток становить 23337,00 грн., а тому суд вважає, що, з огляду на часткове визнання наявності порушень позивачем, зважаючи на наявність відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток, визначення позивачу до сплати грошового зобовязання без врахування такого відємного значення є безпідставним.

Грошове ж зобовязання повинне було бути нараховане з 23337,00 грн., а тому податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, яким позивачу визначено суму грошового зобовязання в розмірі 380962, грн. основного платежу та 95241,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій правомірне лише в частині 4201,00 грн. (23337,00 грн. х 18%) основного платежу та 1050,25 грн. штрафних санкцій.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, підлягає скасуванню в частині 376761,00 грн. (380962, грн. - 4201,00 грн.) основного платежу та 94190,75 грн. (95241,00 грн. - 1050,25 грн.) штрафних санкцій.

Судом встановлено, що першочергово позивач просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення на загальну суму 704808,00 грн. та мав сплатити судовий збір відповідно до п.3 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 10572,12 грн.

Натомість в подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги.

Так, позивач просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення на загальну суму 710146,25 грн. та відповідно сплатити судовий збір у розмірі 10652,19 грн.

Позивачем за подання адміністративного позову було сплачено судовий збір в розмірі 10572,11 грн., тобто в сумі, що підлягала сплаті першочергово.

Враховуючи викладене, у відповідності до абз.2 ч.2 ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред'явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою.

Таким чином позивачеві необхідно було сплатити недоплачену суму судового збору за збільшення останнім позовних вимог, а саме 80,08 грн. (10652,19 грн. 10572,11 грн.).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.3 даної норми, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За наслідками судового розгляду відмовлено в задоволені позовних вимог на суму 5251,25 грн., що відповідає 78,17 грн. ((10572,11 грн. х 5251,25 грн.): 710146,25 грн.). Тому не підлягає присудженню 158,25 грн. (78,17 грн. + 80,08 грн.). Решта ж суми 10413,86 грн. (10572,11 грн. 158,25 грн.) підлягає присудженню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 86, 94, 159 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю СОНЕК збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 380962,00 грн. за основним платежем та 95241,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями в частині 376761,00 грн. основного платежу та 94190,75 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю СОНЕК зменшено суму відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток в розмірі 882187,00 грн., в частині 217030,00 грн. відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток.

4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю СОНЕК збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану у розмірі 17217,00 грн. за основним платежем та 4304,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, в частині 10197,00 грн. основного платежу та 2549,25 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 08 лютого 2016 року, винесене Головним управлінням Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, яким Товариству з обмеженою відповідальністю СОНЕК зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 4167,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити Товариству з обмеженою відповідальністю СОНЕК, , судовий збір у розмірі 10413,86 грн. (десять тисяч чотириста тринадцять грн. 19 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області, .

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10- денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду ОСОБА_4