Справа № 804/16209/15
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2016 рокусправа № 804/16209/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2 (дов.від 10.07.2013 року)

відповідача: - ОСОБА_3 (дов.від 11.01.2016 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 р. у справі № 804/16209/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-інвест

до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

"08" грудня 2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю АТБ-інвест звернулось до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача форми «Р» від 30.11.2015р. №, яким ТОВ «АТБ-інвест» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 5 904 990 грн., в тому числі за основним платежем 3 936 660 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 1 968 330 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані помилковістю висновку про те, що кошти, отримані ТОВ «АТБ-інвест» від контрагентів ТОВ «Київ Контракт», ТОВ «Універсал-Бізнесцентр», ТОВ Протей-Груп», ТОВ «Ремторгснаб» та ТОВ «Буд Альянс» є безповоротною фінансовою допомогою, а, отже, мають бути віднесені до складу оподатковуваного доходу за 2014 рік, оскільки ці кошти були сплачені вищевказаними підприємствами на користь позивача за надання останнім в оренду власних об'єктів нерухомості за відповідними договорами, а, отже, сплата цих коштів не підпадає під визначення безповоротної фінансової допомоги у розумінні приписів п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 р. у справі № 804/16209/15 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю АТБ-інвест до Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задоволено.

Судом встановлено, що протягом перевіряє мого періоду позивачем надавались послуги з оренди нерухомого майна, що належить товариству на праві приватної власності. На підставі дослідження первинної документації наданої позивачем, а також з врахуванням приписів податкового законодавства, суд дійшов висновку про реальний характер здійснюваної позивачем господарської діяльності та правомірне відображення результатів даної діяльності в бухгалтерському та податковому обліку. судом зазначено, що податковим органом в законному порядку не підтверджено правомірність власних висновків щодо фіктивний характер укладених та виконаних угод.

Постанову суду мотивовано не доведеністю обґрунтованості та правомірності вин соків податкового органу щодо порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства.

Не погодившись з постановою суду, Дніпропетровською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 р. у справі № 804/16209/15, як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги по суті є висновками акту перевірки. Скаржник вважає, що суд не в повному обсягу встановив та дослідив обставини по справі, що призвело до невірного вирішення спору по суті. Наполягає на тому, що судом не досліджено ланцюг реалізації позивачем послуг з оренди приміщень вищевказаним контрагентам та не з'ясовано, що ці підприємства у такому ланцюгу є лише посередниками, які в подальшому передавали ці приміщення в оренду ТОВ «АТБ-маркет». Укладаючи проміжні угоди оренди у І півріччі 2014 року з контрагентами ТОВ «Київ Контракт», ТОВ «Універсал-Бізнесцентр», ТОВ Протей-Груп», ТОВ «Ремторгснаб» та ТОВ «Буд Альянс», позивач прагне настання тих самих наслідків, яких було б досягнути шляхом укладання прямої угоди ТОВ «АТБ-Маркет» без посередників (як суборендатором за усіма вказаними договорами оренди). Наявність сталих зв'язків, обізнаності тощо підтверджується подальшим укладанням «прямих» договорів оренди між ТОВ «АТБ-Інвест» та ТОВ «АТБ-Маркет» з липня 2014 року (без посередників). Надання послуг оренди з липня 2014 року без посередників, по договорах з ТОВ «АТБ-Маркет» про надання послуг з оренди приміщень (мережа магазинів АТБ) підтверджує те, що ТОВ «АТБ-Інвест» та ТОВ «АТБ-Маркет» мають системні зв'язки, працюють в межах однієї фінансово-промислової групи та між ними налагоджені стабільні зв'язки й вони обізнані стосовно один одного. Як наслідок ТОВ «Київ Контракт», ТОВ «Універсал-Бізнесцентр», ТОВ Протей-Груп», ТОВ «Ремторгснаб» та ТОВ «Буд Альянс» задіяні в ланцюгу поставки послуг оренди без мети фактичного здійснення господарської діяльності, а натомість маніпулювання податковою звітністю з метою заниження податкових зобов'язань. Фактичного здійснення договірних відносин за договорами оренди не відбувалось. Взаємовідносини ТОВ «АТБ-інвест» з ТОВ «Київ Контракт», ТОВ «Універсал-Бізнесцентр», ТОВ Протей-Груп», ТОВ «Ремторгснаб» та ТОВ «Буд Альянс» спрямовані на здійснення операцій, пов'язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов'язань.

Представниками сторін надано ґрунтовні пояснення щодо обставин по справі та підтримано позиції викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, фахівцями Дніпропетровської ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «АТБ-інвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 25.09.2015р. за №108/22-04/30691543, яким зафіксовано виявлені перевіркою порушення, а саме порушення п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14, п.135.1, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст.137 Податкового кодексу, внаслідок чого ТОВ «АТБ-інвест» занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 3 936 660 грн.

Висновки податкового органу ґрунтуються на тому, що надані позивачем послуги з оренди нерухомого майна не носять реальний характер, а отже отримані від контрагентів кошти є безповоротною фінансовою допомогою, а, отже, мають бути віднесені до складу оподатковуваного доходу за 2014 рік.

На підставі акту перевірки від 25.09.2015р. за №108/22-04/30691543 Дніпропетровською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 30.11.2015р. №, яким ТОВ «АТБ-інвест» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 5 904 990грн., в тому числі за основним платежем 3 936 660 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями 1 968 330грн.

Не погодившись з позицією податкового органу, вважаючи внесене податкове повідомлення-рішення необґрунтованим та протиправним, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позову з наступних підстав.

Відповідно до пояснень представника позивача, що підтверджені матеріалами справи, в січні та лютому 2014 року позивачем надавались послуг оренди нерухомого майна ТОВ «Київ Контракт», ТОВ «Універсал-Бізнесцентр», ТОВ Протей-Груп», ТОВ «Ремторгснаб» та ТОВ «Буд Альянс» на загальну суму 21 870 336 грн.

Так у перевіряємому періоді, відповідно до актів сдачі-прийомки робіт (надання послуг), по взаємовідносинам:

з ТОВ «Київ Контракт» позивачем надано послуг з оренди на загальну суму 17 077 995 грн.,

з ТОВ «Буд Альянс» позивачем надано послуг з оренди на загальну суму 1 012 546 грн.;

з ТОВ «Протей-Груп» позивачем надано послуг з оренди на загальну суму 585 125 грн.;

з ТОВ «Ремторгснаб» позивачем надано послуг з оренди на загальну суму 1 293 660 грн.;

з ТОВ «Універсал-Бізнесцентр» позивачем надано послуг з оренди на загальну суму 1 901 010 грн.

Висновки податкового органу щодо заниження позивачем податкового зобовязання з податку на прибуток ґрунтуються на встановленні факту наявності ланцюгу надання послуг оренди: обєкти нерухомого майна ТОВ «АТБ-Інвест» надавались ТОВ «Київ Контракт», ТОВ «Універсал-Бізнесцентр», ТОВ «Протей-Груп», ТОВ «Ремторгснаб» та ТОВ «Буд Альянс», які в подальшому надали в оренду дані приміщення ТОВ «АТБ-Маркет». За таких обставин, а також враховуючи, що по даним контрагентом податкові органи не мали змогу провести зустрічні звірки, відповідач дійшов висновку, що господарська діяльність контрагентів позивача здійснюється поза межами правового поля, ланцюг поставки послуг оренди створено без мети фактичного здійснення господарської діяльності, а лише з метою заниження податкових зобовязань шляхом маніпулювання податковою звітністю. За таких обставин, у звязку з відсутністю фактичного надання послуг з оренди нерухомого майна, гроші отримані позивачем від контрагентів, визнано податковим органом безповоротною фінансовою допомогою. е включення безповоротної фінансової допомоги до складу доходів призвело до заниження підприємством податку на прибуток.

Дослідивши обставини по справі колегія суддів не може погодитись з висновками податкового органу з наступних підстав.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування податком на прибуток підприємств, зокрема, є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135 Податкового кодексу України інші доходи включають вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Пунктом 137.10 статті 137 Податкового кодексу України передбачено, що суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари (роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку товарів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу платника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Підпунктом 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що безповоротна фінансова допомога - це:

- сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

- сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

- сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

- основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);

- сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Наведеною нормою визначено виключний перелік ознак, що визначають поняття безповоротної фінансової допомоги, проте податковим органом не наведено з яких підстав, кошти отримані позивачем від контрагентів за надані послуги, визнано безповоротною фінансовою допомогою.

Не визнаючи реальний характер виконання укладених угод, податковим органом фактично не досліджено первинної документації, щ підтверджує реальний характер здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Предмет доказування у справах, повязаних із формуванням сум податкових зобовязань становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення порядку оподаткування визначеним податком підприємства.

Таким чином, у спірних правовідносинах, з огляду на позицію податкового органу щодо нереальності укладених правочинів, має бути доведеним факт (реальність) здійснення господарських операцій між позивачем та з ТОВ «Київ Контракт», ТОВ «Універсал-Бізнесцентр», ТОВ «Протей-Груп», ТОВ «Ремторгснаб» та ТОВ «Буд Альянс».

Проте, як вбачається з акту перевірки, який став підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, податковим органом взагалі не досліджувались господарські операції між позивачем та зазначеними контрагентами, за наслідками яких позивачем сформовано доходи та визначено суму грошового зобовязання з податку на прибуток. Висновки про заниження позивачем податку на прибуток зроблені не з огляду на вищенаведені норми матеріального права, а з огляду на фінансово-господарську діяльність контрагентів позивача, яка, на думку податкової служби, свідчить про нікчемність укладеного договору.

Між тим, зробивши висновки про нікчемність укладених правочинів податковий орган не врахував, що згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 228 Цивільного кодексу України визначено обєктивну сторону нікчемного правочину, тобто визначено ознаки, за наявності яких укладений правочин можливо кваліфікувати як нікчемний. Податковим органом, в акті перевірки не наведено, визначених нормою права, ознак, які б свідчили про нікчемність укладених позивачем правочинів. Відсутність у постачальника основних засобів, складських приміщень, трудових ресурсів, що на думку ДПІ, унеможливлює здійснення господарської діяльності, не є тими ознаками, які характеризують правочин нікчемним.

Крім цього, для кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України та застосування відповідних наслідків, необхідною та обовязковою умовою є наявність умислу у формі вини, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладено обовязок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено того, що сторонами укладено угоди не з метою реального настання правових наслідків, а з метою порушення публічного порядку.

Як вбачається з Акту перевірки, обґрунтовуючи нікчемність правочину, податковий орган посилався на ст.203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Натомість, у якій частині зміст правочинів, які укладено між позивачем та контрагентами, суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, податковий орган не зазначає.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ «Київ Контракт», ТОВ «Універсал-Бізнесцентр», ТОВ «Протей-Груп», ТОВ «Ремторгснаб» та ТОВ «Буд Альянс» укладено договори про надання послуг оренди нерухомого майна та спортивного обладнання. При укладенні договорів їх сторонами було досягнуто усіх істотних умов, договори укладені у письмовій формі, як того вимагає цивільне законодавство, і спрямовані на встановлення правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК України.

Отже, зміст зазначеного правочину не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Крім цього, як вбачається з Акту перевірки, нікчемність укладених правочинів податковий орган повязує з тим, що сторонами укладено угоди, які не спрямовані на настання реальних наслідків, що такими угодами обумовлені.

Тобто, перевіряючими особами, в Акті перевірки, вказано на ознаки фіктивних правочинів, які, згідно зі ст..234 ЦК України, вчинюються без наміру створення правових наслідків, що обумовлюються цими правочинами.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Доказів того, що вищевказані договори визнано судом недійсними, відповідачем суду не надано.

Матеріалами справи підтверджується і не спростовується відповідачем, що на момент проведення перевірки Товариство мало необхідні, належним чином оформлені первинні документи, що підтверджують реальність господарських операцій, а саме: вищевказані договори оренди та договори про надання послуг з оренди спортивного обладнання, додаткові угоди до зазначених угод, акти приймання виконаних робіт, акти приймання передачі нерухомого майна, платіжні документи, податкові накладні тощо.

Відповідачем не спростовано фактичного здійснення позивачем господарських операцій, з яких сформовано спірний дохід. Зауважень до податкових накладних, які в силу податкового закону є підставою для формування податкових показників, відповідачем не зазначено.

Отже, фактичні обставини справи засвідчують здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентами, та правомірне формування податкових показників, а тому донарахування позивачу податкових зобов'язань, штрафних санкцій є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції щодо необґрунтованості висновків податкового органу щодо не оприбуткування позивачем безповоротної фінансової допомоги отриманої від контрагентів, оскільки відповідачем визнано дохід отриманий від ТОВ «Київ Контракт», ТОВ «Універсал-Бізнесцентр», ТОВ «Протей-Груп», ТОВ «Ремторгснаб» та ТОВ «Буд Альянс» за надання послуг оренди.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в основі оподаткування лежить не волевиявлення осіб у вигляді цивільно-правового правочину, а фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його звязку із господарською діяльністю платника податків, оскільки, як зазначалось вище, норми податкового законодавства повязують формування витрат та/або доходів із фактом придбання товарів чи послуг з метою використання у господарській діяльності. Таким чином, з врахуванням встановлення факту руху активів платника податків, а також зміни майнового стану позивача внаслідок здійснення спірних господарських операцій, колегія суддів вважає підтвердженим реальний характер здійснюваної господарської діяльності. Висновки податкового органу щодо маніпулювання податковою звітністю з метою надання податкової вигоди третім особам не підтверджено матеріалами справи та не спростовують підтвердженого факту реального здійснення господарської діяльності позивачем та правомірності відображення її результатів в податковому та бухгалтерському обліку.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірності винесення спірного рішення про донарахування грошового зобовязання з податку на додану вартість.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 р. у справі № 804/16209/15 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 р. у справі № 804/16209/15 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Дніпропетровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 97 432,33 (девяносто сім тисяч чотириста тридцять дві) грн. 33 коп.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко