Справа № 817/721/16
Суддя: Жуковська Л.А.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

817/721/16

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2016 р.

Р і в н е

817/721/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Жуковської Л.А. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до

Товариства з обмеженою відповідальністю "Радивилів Агро"

про стягнення санкцій та пені , -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до "Інформації про попит на робочу силу (вакансії)" (форма №3-ПН), наданої Радивилівським районним центром зайнятості, ТОВ "Радивилів Агро" подавало звіт про заміщення вакантної посади "двірник". Проте, у п.4 розділу ІІ Характеристики вакансії та вимоги до претендента "Інформації про попит на робочу силу (вакансії)" не було вказано, що дана вакантна посада передбачена для працевлаштування інваліда.

Відповідач позов не визнав про що подав письмове заперечення (вх. № 8935/16 від 06.07.2016).

У своєму запереченні вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Радивилів Агро" виконало всі вимоги чинного законодавства щодо забезпечення працевлаштування інвалідів у 2015 році. Крім того, зазначив, що відповідач подавав Радивилівському районному центру зайнятості звіти про наявність вакансій, в яких зазначав вакантні професії для працевлаштування інвалідів. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Радивилів Агро" інформувало позивача, що на підприємстві створене робоче місце для інваліда, та просив останнього посприяти у вирішенні питання щодо працевлаштування інвалідів згідно створених робочих місць, однак ні з Радивилівського районного центру зайнятості, ні з Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів не було направлено для працевлаштування жодного інваліда. За відсутності направлень для працевлаштування інвалідів відповідачем самостійно було працевлаштовано інваліда на посаду "двірник". Після самостійного працевлаштування відповідачем інваліда Радивилівським районним центром зайнятості було направлено для працевлаштування двох інвалідів, один з яких відмовився від вакансії, а іншому було відмовлено у зв'язку з тим, що робоче місце вже було зайняте інвалідом. У зв'язку з тим, що відповідач виконав всі вимоги чинного законодавства щодо забезпечення працевлаштування інвалідів застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій, у даному випадку, є безпідставним. Просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивачем подано письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі.

З огляду на наявність у справі заяв від сторін про розгляд справи без їх участі, суд з врахуванням ч. 4 ст. 122 КАС України приймає рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Радивилів Агро" пройшло процедуру державної реєстрації, а відтак набуло правового статусу суб'єкта господарювання в розумінні статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" від 15.05.2003 №755-IV, та відноситься до суб'єктів господарювання, яким, відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21.03.1991 №875-XII (далі – Закон України №875-XII), встановлюється норматив робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

Відповідно до статті 18 Закону України №875-XII, забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 19 Закону України №875-XII, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону. Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.1 ст.20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З наданих суду матеріалів встановлено, що відповідач за результатами атестації робочих місць інвалідів створив робоче місце для працевлаштування інваліда на підприємстві в кількості одна штатна одиниця: "двірник", що підтверджено наявною в матеріалах справи копією наказу № 19 ОД від 25.08.2015 (а.с.41-42).

На виконання вимог Закону України "Про зайнятість населення" та Наказу №316, ТОВ "Радивилів Агро" подавало звіти форми №3-ПН про наявність вакантних робочих місць від 04.09.2015 в якому зазначалося про створене вакантне робоче місце двірника (2 по 0,5 шт.од.) саме для інваліда без протипоказів до виконання обов'язків на цій посаді.

За змістом статті 18-1 Закону №875-XII, пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань. Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Згідно наказу № 34-К від 26.10.2015 "Про прийняття на роботу" відповідачем самостійно було працевлаштовано інваліда на посаду "двірник" на 1 шт.од. Після самостійного працевлаштування ТОВ "Радивилів Агро" інваліда Радивилівським центром зайнятості було направлено для працевлаштування двох інвалідів, один з яких відмовився від вакансії 24.11.2015, а іншому відмовлено 01.12.2015 у зв'язку з тим, що робоче місце вже було зайняте інвалідом, що підверджується корінцем направлення на працевлаштування (а.с. 46, 47). Проте не направлення центром зайнятості вчасно інвалідів для працевлаштування не є невиконанням ТОВ "Радивилів Агро" нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем протягом 2015 року виконано усі, встановлені законодавством обов'язки із забезпечення працевлаштування інвалідів.

Таким чином, на думку суду, якщо відповідачем вжито усі, передбачені чинним законодавством, заходи із працевлаштування інвалідів, то на нього не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів необхідних професій (спеціальностей) для їх працевлаштування та відсутність інвалідів, які бажають працевлаштуватися.

Крім того, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 28 січня 2014, від 9 липня та 19 листопада 2013 року (№№ 21-200а13, 21-397а13 відповідно).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову Рівненського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Жуковська Л.А.