Справа № 404/288/15-а (2а/404/151/15)
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м. Київ К/800/32476/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Кочана В.М., Малиніна В.В., Мойсюка М.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Кіровоградської міської ради, Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, секретаря Кіровоградської міської ради Марковського Івана Івановича про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційними скаргами Кіровоградської міської ради на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, секретаря Кіровоградської міської ради на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2015 року, ухвали цього ж суду від 14 і 15 травня 2015 року, ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня і 11 серпня 2015 року, -

у с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Кіровоградської міської ради (далі - Міськрада), Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради (далі - виконком), секретаря Кіровоградської міської ради Марковського Івана Івановича (далі - секретар міськради) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив: визнати протиправним та скасувати рішення Міськради від 16 грудня 2014 року № 3741 «Про звільнення ОСОБА_4 з посади заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради за порушення Присяги посадової особи місцевого самоврядування» (далі - спірне рішення); поновити його на посаді заступника міського голови; стягнути з виконкому на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 316,70 гривень за один день за період з 16 грудня 2014 року по 10 квітня 2015 року у розмірі 25652,70 гривень.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що спірне рішення прийнято Міськрадою за відсутності на те правових підстав, з порушенням вимог законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини і його прав, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, позов задоволено, визнано протиправними і скасовано спірне рішення, поновлено позивача на посаді з 16 грудня 2014 року, стягнуто на його користь з виконкому за рахунок місцевого бюджету - міського бюджету міста Кіровограда середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 316,70 гривень за один день за період з 17 грудня 2014 року по 17 квітня 2015 року у розмірі 26602,80 гривень. Постанову суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за 1 місяць звернуто до негайного виконання.

У квітні 2015 року секретар Міськради звернувся з заявою про зупинення виконання виконавчого провадження за вищевказаним судовим рішенням і визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Також, у травні 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з заявою про роз'яснення ухваленого ним рішення у цій справі по суті позовних вимог.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2015 року заяву секретаря Міськради задоволено частково, визнано виконавчий лист по справі № 404/288/15-а, виданий цим судом 24 квітня 2015 року щодо поновлення позивача на посаді з 16 грудня 2014 року, де боржником зазначено секретаря Міськради, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою цього ж суду від 14 травня 2015 року заяву позивача задоволено та роз'яснено постанову суду від 17 квітня 2015 року, а саме вказано, що з виконкому за рахунок місцевого бюджету - міського бюджету м. Кіровограда на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню та негайному виконанню сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць в розмірі 6650,70 гривень.

Вказані судові рішення, ухвалами Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року, залишені без змін.

У касаційній скарзі виконком, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції від 17 квітня 2015 року, прийняту по суті позовних вимог і ухвалу апеляційного суду від 16 червня 2015 року про залишення цього судового рішення без змін та відмовити у позові, а також скасувати ухвалу суду першої інстанції від 14 травня 2015 року, залишену без змін ухвалою апеляційного суду від 11 серпня 2015 року, про роз'яснення судового рішення і відмовити у задоволенні заяви позивача.

У касаційній скарзі секретар Міськради, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції від 17 квітня 2015 року, прийняту по суті позовних вимог і ухвалу апеляційного суду від 16 червня 2015 року про залишення цього судового рішення без змін та відмовити у позові, а також змінити мотивувальну частину ухвали суду першої інстанції від 15 травня 2015 року про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню із скасуванням ухвали апеляційного суду від 11 серпня 2015 року.

Представник Міськради у своїй касаційній скарзі посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції від 17 квітня 2015 року, залишеної без змін ухвалою апеляційного суду від 16 червня 2015 року, та відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні скарг на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року, про часткове задоволення скарги на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року постановленими за наслідками розгляду заяви відповідача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а також про задоволення скарги на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року, постановленими за наслідками розгляду заяви позивача про роз'яснення судового рішення, з огляду на наступне.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що відповідачі, звільняючи позивача з посади діяли всупереч положень законодавства, порушили права і проігнорували трудові гарантії ОСОБА_4, а таму спірний наказ є протиправним і підлягає скасуванню.

Так, судами встановлено, що позивач з 17 червня 2014 року прийнятий на посаду заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради.

Спірним рішенням Міськради позивача звільнено з займаної ним посади на підставі абзацу 2 частини 1 статті 20 Закону України від 7 червня 2001 року № 2493-III «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі - Закон № 2493-III, в редакції періоду спірних правовідносин) за порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону.

Обставини, які послужили підставою для прийняття такого рішення викладені у пояснювальній записці до проекту рішення міської ради про звільнення позивача з посади.

Водночас, за змістом абзацу 2 частини 1 статті 20 Закону № 2493-III крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону.

Також, за приписами статті 19 цього ж Закону організація навчання і підвищення кваліфікації посадових осіб місцевого самоврядування, просування їх по службі, визначення тривалості робочого часу, порядку здійснення ними службових відряджень та відшкодування витрат на ці відрядження, а також особливості їх дисциплінарної відповідальності, вирішення інших питань, пов'язаних із службою в органах місцевого самоврядування, забезпечуються у порядку, передбаченому законом.

Тобто, питання щодо притягнення посадових осіб місцевого самоврядування до дисциплінарної відповідальності врегульована нормами загального законодавства, в тому числі і нормами Кодексу законів про працю України, згідно з статтею 147 якого за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Частинами 1, 3 Кодексу законів про працю України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Припинення служби в органах місцевого самоврядування на підставі абзацу 2 частини 1 статті 20 Закону № 2493-III є крайнім заходом відповідальності посадової особи за порушення службової дисципліни, який виходить за межі дисциплінарної відповідальності, а тому неможливість застосування до посадової особи місцевого самоврядування дисциплінарних стягнень аж до звільнення з органу місцевого самоврядування має бути мотивовано.

Вищевказаними нормами Кодексу законів про працю України визначено види дисциплінарних стягнень та порядок їх застосування, чітко врегульована процедура їх застосування, внаслідок чого забезпечується належний захист законних прав та інтересів працівників при вирішенні питань про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Передумовою звільнення є ретельне службове розслідування, порядок проведення якого регулюється Порядком проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 (далі - Порядок). При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення може бути припинення служби в органах місцевого самоврядування за порушення Присяги або звільнення з органу місцевого самоврядування, які є санкціями різних рівнів відповідальності й не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли посадова особа органу місцевого самоврядування скоїла проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження цього органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків. Посадова особа органу місцевого самоврядування, яка вчинила дисциплінарний проступок, не може бути звільнена за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, службового розслідування згідно з Порядком при з'ясуванні питання щодо можливості звільнення позивача з займаної ним посади за порушення Присяги відповідачами проведено не було, з проектом рішення і пояснювальною запискою останнього не ознайомлено, при цьому сама пояснювальна записка чітко не ідентифікована, її автори невідомі, відсутній штамп з відміткою про її реєстрацію згідно інструкції з діловодства у раді, а обставини, вказані у ній на підтвердження порушення позивачем Присяги, не конкретизовані, є абстрактними, носять загальний характер.

Ураховуючи наведене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення цього позову є правильними, їх рішення відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційних скарг їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Що ж стосується вимог скарги виконкому про скасування ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2015 року та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року, колегія суддів зазначає таке.

У відповідності до частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або державного виконавця ухвалою роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Виходячи із змісту наведеної процесуальної норми, підставами для роз'яснення судового рішення можуть бути обставини, коли таке рішення за своєю суттю є незрозумілим, його зміст не відповідає вимогам процесуального законодавства, допускає його неоднозначне сприйняття, довільне тлумачення, що значно ускладнює або унеможливлює якісне та у повному обсязі виконання такого судового рішення.

У даному випадку, оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, яка залишена без змін апеляційним судом вирішено питання стосовно конкретного розміру виплати позивачу середнього заробітку зав час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць.

Разом з тим, виходячи зі змісту постанови суду першої інстанції, така є зрозумілою і вищевказане питання не було предметом розгляду суду, не відображено у мотивувальній і резолютивній частинах рішення, ухваленого по суті позовних вимог та про роз'яснення якого просить позивач.

За таких обставин, оскаржуваними ухвалами судів попередніх інстанцій фактично змінено зміст судового рішення про роз'яснення якого просив заявник, що не допускається у відповідності до частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому такі підлягають скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_4 про роз'яснення постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2015 року.

Суди попередніх інстанцій також допустили порушення норм процесуального права і при розгляді ними заяви секретаря Міськради про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа по справі № 404/288/15-а, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 24 квітня 2015 року щодо поновлення позивача на посаді з 16 грудня 2014 року, де боржником зазначено секретаря Міськради.

Свою заяву відповідач мотивував там, що у виконавчому листі точно не зазначено, яку саме частину судового рішення йому треба виконати, а також посилався на те, що здійснив усі можливі та передбачені законом дії в межах наданих йому повноважень, спрямовані на поновлення позивача на посаді і фактичне виконання судового рішення.

Крім того, вказував, що подальше невиконання постанови суду першої інстанції відбувається не з його вини, а тому просив задовольнити заяву, зупинити виконання судового рішення і визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Частинами 2, 4 статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Наведена норма процесуального права визначає вичерпний перелік підстав, за яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Вказаний перелік підстав визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, натомість, доводи, вказані у заяві відповідача не свідчать про наявність передбачених процесуальним законом обставин, за яких його заява підлягає задоволенню.

Вищевказане залишилось поза увагою судів попередніх інстанцій, а тому їх рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа по справі № 404/288/15-а, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 24 квітня 2015 року щодо поновлення позивача на посаді з 16 грудня 2014 року, де боржником зазначено секретаря Міськради, підлягають скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви.

Згідно з положеннями статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

Керуючись статтями 223, 224, 229, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційні скарги Кіровоградської міської ради, Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, секретаря Кіровоградської міської ради залишити без задоволення, а постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2015 року - без змін.

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради задовольнити, скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 про роз'яснення постанови Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 квітня 2015 року відмовити.

Касаційну скаргу секретаря Кіровоградської міської ради задовольнити частково, скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні заяви секретаря Кіровоградської міської ради про визнання виконавчого листа по справі № 404/288/15-а, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда 24 квітня 2015 року щодо поновлення позивача на посаді з 16 грудня 2014 року, де боржником зазначено секретаря Міськради, таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Кочан

В.В. Малинін

М.І. Мойсюк