Справа № 820/1374/16
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 р.Справа № 820/1374/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016р. по справі № 820/1374/16

за позовом ОСОБА_2

до Міністерства внутрішніх справ України

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

23.03.2016 року позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 49-51), просив суд зобов'язати Міністерство внутрішніх справ України надати статус учасника бойових дій ОСОБА_2, визнаючи відмову неправомірною.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що під час проходження служби в органах внутрішніх справ СРСР, в період з листопада 1989 року по лютий 1990 року позивач перебував у службовому відрядженні у Закавказзі (Нагірний Карабах), де виконував обов'язки по охороні громадського порядку при надзвичайних обставинах, пов'язаних з масовими антигромадськими проявами/ За викладених обставин, він з огляду на положення Постанови Кабінету Міністрів України «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 08.02.1994 №63 (далі Постанова №63), відноситься до учасника бойових дій, у зв'язку із чим позивач звернувся зі зверненням до Міністерства внутрішніх справ України для встановлення статусу учасника бойових дій. Листом від 29.02.2016 року Міністерство внутрішніх справ України повідомило позивачу, що надані позивачем документи не підтверджують безпосередньої участі в бойових діях у воєнний час у складі діючої армії або території держав, які вказані у переліку, тому відповідно до законодавства підстави для встановлення позивачу статусу учасника бойових дій відсутні. Позивач, не погоджуючись з діями відповідача, вважає їх такми що порушують його права, свободи та інтереси.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник позивача, підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ОСОБА_2 на підставі наказів начальника Харківського пожежно - технічного училища МВС СРСР у період з 15.11.1989 року (наказ про вибуття № 92 о/с від 18.11.1989 року) по 07.02.1990 року (наказ про прибуття № 8 л/с від 07.02.1990 року) перебував у службовому відрядженні у Закавказзі (Нагірний Карабах), де виконував обов'язки по охороні громадського порядку при надзвичайних обставинах, пов'язаних з масовими антигромадськими проявами, що підтверджується довідкою Національного університету цивільного захисту України № 4/1 від 12.01.2016 року (а.с. 17).

Позивач звернувся зі зверненням до Міністерства внутрішніх справ України для встановлення статусу учасника бойових дій.

Листом № 22/5-к-140 від 29.02.2016 року Міністерство внутрішніх справ України повідомило позивачу, що надані позивачем документи не підтверджують безпосередньої участі в бойових діях у воєнний час у складі діючої армії або території держав, які вказані у переліку, тому відповідно до законодавства підстави для встановлення позивачу статусу учасника бойових дій відсутні (а.с. 20).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана відмова відповідача у встановленні статусу учасника бойових дій прийнята відповідачем обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551), ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Згідно зі ст. 5 Закону № 3551 учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону № 3551 учасниками бойових дій визнаються, зокрема, учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідним рішенням Уряду з цього питання, прийнятого на виконання вимог пункту 2 частини 1 статті 6 Закону України, - є постанова Кабінету Міністрів України №63 від 08 грудня 1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою встановлено Перелік держав і періодів бойових дій на їх території та перелік осіб, на яких поширюється дана Постанова.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, і періодів бойових дій на їх території.

Разом з цим, події, які відбувались у Азербайджанській РСР у період проходження позивачем служби на її території до вищезазначеного Переліку - не віднесені.

У п. 6 примітки Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого вказаною постановою Кабінету Міністрів України зазначено, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

За таких обставин єдиним документом, що може підтверджувати факт участі позивача в бойових діях, може бути довідка форми 10, яка видавалася Головним управлінням Генерального штабу Збройних Сил СРСР. Вказаної довідки позивачем не надано, а тому підстав для визнання неправомірним рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову у визнанні учасником бойових дій немає.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.04.2014 року № К/800/22040/13.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржувана відмова відповідача у встановленні статусу учасника бойових дій прийнята відповідачем обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх положень законодавства, обставин даної справи та на підставі усіх матеріалів, які мають значення для конкретної ситуації, а, отже, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016 року по справі № 820/1374/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.05.2016р. по справі № 820/1374/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 22.07.2016 р.