Справа № 235/3918/16-а
Суддя: Філь О. Є.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/235/118/16
Справа 235/3918/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого - судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Покровську адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 14.06.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії, зазначивши в о обґрунтування заявлених вимог, що з 1 травня 2008 року він є отримувачем пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХП, що підтверджується його пенсійним посвідченням.

Починаючи з серпня 2013 року по теперішній час він працює на посаді начальника Управління Державної казначейської служби в м. Красноармійську Донецької області, що підтверджується його службовим посвідченням.

З квітня 2015 року відповідач по справі за невідомих причин припинив виплату призначеної пенсії.

У березні 2016 року він звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області із заявою, в якій просив повідомити про підстави для такої невиплати пенсії.

З листа відповідача від 07.04.2016 року № 36К-01) він дізнався, що йому було припинено виплату пенсію з 1 квітня 2015 року в зв»язку з набранням законної сили Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, згідно до пункту 4 Розділу 1 якого були внесенні зміни до ст.. 54 Закону № 2262.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон № 2262) в редакції Закону № 213, яка набрала чинності з 1 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та 2 груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу», "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

З такими діями відповідача він погодитись не може, оскільки відповідачем не враховано, що у відповідності до п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», « Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата.

Відповідний законодавчий акт щодо призначення пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах у період до 1 червня 2015 року Верховною ОСОБА_1 України не було прийнято. Таким чином, з 1 червня 2015 року скасованими є норми щодо пенсійного забезпечення особі, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу».

Оскільки з 1 червня 2015 року посада, яку він займає, не дає права на призначення пенсії у відповідності до Закону України «Про державну службу», а ст. 54 пов»язує припинення виплати пенсії із зайняттям саме таких посад, то він вражає, що з 1 червня 2015 року відсутні підстави для невиплати призначеної йому пенсії.

Позивач просив визнати причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк, оскільки з відповіді відповідача від 07.04.2016 року № 360-К-01, яку він отримав у квітні 2016 року, йому стало відомо про причини порушення його права на отримання пенсії.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що позивач дійсно перебуває на обліку Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області та йому було призначеної пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших особі» з 01.05.2008 року. З 01.04.2015 року Управлінням було призупинено виплату пенсії позивачу у зв»язку з тим, що позивач працює з серпня 2013 року по теперішній час на державні службі, в зв»язку з набранням чинності Законом України «про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-УШ. Законом України від 24.12.2015 року № 911-УШ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» було продовжено період, з якого пенсіонеру, який працює на посаді державного службовця, пенсії не виплачуються, а саме з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року. З огляду на зазначені обставини представник відповідача вважає, що припинення виплати пенсії позивачеві з 01.04.2015 року, в тому числі з 01.06.2015 року, відповідає вимогам чинного законодавства, а отже заявлені позовні вимоги є необґрунтованими. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом, а саме припинення виплати пенсії позивачеві відбулося з 01.04.2015 року, позивач вважає, що такі дії є неправомірними з 01.06.2015 року, таким чином строк звернення до суду сплинув.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_4 з 01.05.2008 року перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХП, що підтверджується його пенсійним посвідченням (а.с. 28).

Позивач працює з 2013 року по теперішній час на посаді начальника Управління Державної казначейської служби в м. Красноармійську Донецької області, що підтверджується його службовим посвідченням та не заперечується сторонами (а.с. 9).

З 1 квітня 2015 року Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII призупинило виплату пенсії позивачу ОСОБА_3

У березні 2016 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області із заявою, в якій просив повідомити про підстави для невиплати пенсії та з приводу відновлення йому виплати призначеної пенсії.

З листа відповідача від 07.04.2016 року № 36К-01 позивач дізнався, що йому було припинено виплату пенсію з 1 квітня 2015 року в зв»язку з набранням законної сили Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, згідно до пункту 4 Розділу 1 якого були внесенні зміни до ст.. 54 Закону № 2262 (а.с. 10).

Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в т.ч. порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення", Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами.

02.03.2015 року було прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213 -VIII від 02.03.2015р., який набрав чинності з 01.04.2015року.

Вказаним Законом (пп.2 п.12 розділу 1) внесені зміни в ст. 47 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", згідно яких:

Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

- у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України "Про статус народного депутата України", «Про державну службу» "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються;

- у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, згідно п.2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії позивачу з 1 квітня 2015 року.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", «Про статус народного депутата України", «Про Кабінет Міністрів України", «Про судову експертизу", «Про Національний банк України", «Про службу в органах місцевого самоврядування", «Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

На даний час особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відпали передбачені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до вказаного Закону. З 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Стаття 100 КАС передбачає, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

В зазначеному випадку суд визнає поважними причини пропуску строку звернення позивача ОСОБА_3 до адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії, оскільки відповідач не повідомив позивача про причини призупинення виплати йому пенсії з 01.04.2015 року, про порушення свого права на отримання пенсії позивач дізнався лише з відповіді Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області № 360-К-01 від 07.04.2016 року, яку він отримав в квітні 2016 року.

За таких обставин, необхідно визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії за вислугу років з 1 червня 2015 року та зобов'язати відповідача поновити виплату ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01 червня 2015 року. Поновити права та інтереси позивача іншим шляхом, ніж відновлення виплати цієї пенсії, неможливо.

Керуючись ст. ст. 19, 21, 46, 64, 68, 126, 130 Конституції України, ст. ст. 46, 47, ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про прокуратуру», Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015р., ст.ст. ч. 2 ст. 11, ст.ст. 158-163, 186 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_3 до адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати ОСОБА_3 пенсії за вислугу років з 1 червня 2015 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області поновити виплату ОСОБА_3 пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 01 червня 2015 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області (код ЄДРОПОУ 13486010, 84122, Донецька область, м. Слов»янськ, пл. Соборна, 3) судовий збір в розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня) 20 копійок.

Постанова постановлена у нарадчій кімнаті та проголошена її вступна та резолютивна частина у судовому засіданні 21.07.2016 року. Постанова виготовлена у повному обсязі 26.07.2016 року.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя