Справа № 805/1737/16-а
Суддя: Козаченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 р. Справа № 805/1737/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Козаченка А.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 031704 від 07.06.2016 року в розмірі 1700 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.06.2016 року начальником Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області була винесена постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 031704 у розмірі 1700 гривень, в якій зазначено, що 12.04.2016 року о 09 год. 05 хвилин, а/д Київ- Харків - Довжанський 429 км. ОСОБА_1 було допущено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність якої передбачена абз. 3, частиною 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Позивач, обґрунтовуючи заявлені вимоги, вказав, що вказана постанова суперечить приписам чинного законодавства України. Зазначив, що стаття 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не містить вимог про те, що автомобільні перевізники, водії повинні мати індивідуальну книжку про облік робочого часу, оскільки вважає, що такі книжки мають бути у водіїв, що працюють на умовах трудового договору. В даному випадку автомобільні послуги позивачем надавались відповідно до цивільно-трудового договору. Позивач також зазначає, що є платником єдиного податку, до нього застосовується спрощена система оподаткування, тому вважає здійснення відносно нього перевірки незаконним.

На підставі викладеного позивач просив скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу № 031704 від 07.06.2016 року винесену начальником Управління Укртрансбезпеки в Донецькій області.

Представник позивача через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача до судового засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи через канцелярію не надавав.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Позивач, ОСОБА_1, зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця 15.08.2002 р. за номером 2 002534, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія В00 № 153756.

Відповідно до свідоцтва платника єдиного внеску Серія А № 003764 позивач обрав спрощену систему оподаткування.

Згідно договору від 01.04.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір про надання водійських послуг на 1 місяць.

07.06.2016 року Управлінням Укртрансбезпеки у Донецькій області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №031704 та накладено на ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у сумі 1700,00 грн. за порушення, відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 статті 60 України "Про автомобільний транспорт".

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Відповідно ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов'язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Дослідивши обставини справи та законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд зазначає, що посилання позивача на те, що спірна постанова накладена саме за відсутність у водія індивідуальної книжки робочого часу, не підтверджується наявними у справі доказами, разом з цим відповідачем вона теж не спростована.

Також суд зазначає, що відповідачем не надано до суду жодного доказу, який ідентифікує документ, що був відсутній у водія на момент проведення перевірки.

Відповідно до ч. 1 статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред'являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Пунктом 15 "Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно п. 1.2 Наказу Міністерства транспорту та завязку України від 07.06.2010 року N 340 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 вересня 2010 р. за N 811/18106, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно по п.1.5 зазначеного Наказу: робоче місце водія - місце за кермом ТЗ або місце, де він здійснює виконання своїх обов'язків, визначених трудовим договором; робочий час водія - час, протягом якого водій зобов'язаний виконувати свої обов'язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації інформації про рух ТЗ.

Пунктом 4 зазначеного Наказу встановлено, що здійснення перевірок щодо наявності встановлених тахографів виключно на транспортних засобах, якими здійснюються міжнародні автомобільні перевезення.

Відповідно до п. 6.1. Наказу, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно п. 6.3. Наказу, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку.

Статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено обов'язкове використання тахографів у транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, тоді як позивачем міжнародні перевезення не здійснюються. Водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку.

Суд звертає увагу на ту обставину, що позивачем міжнародні перевезення не здійснювалися і це не спростовано відповідачем.

Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин судом встановлено, що на момент перевірки, 07.06.2016 року, відповідач посилаючись на відсутність у водія книжки про облік робочого часу, не врахував, що зазначені вимоги поширюються на водіїв визначених трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку. В даному ж випадку, між позивачем та водієм був заключений договір на представлення водійських послуг.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно наведеног суд зазначає, що відповідачем не надано доказів, які встановлюють порушення, за яке на позивача накладено штрафну санкцію, не надано, таким чином суд не може вважати спірну постанову правомірною, а отже вона підлягає скасуванню.

Таким чином, виходячи з вищенаведених правових норм та досліджених обставин, суд вважає, що відповідачем не доведений факт правомірності прийняття спірної постанови, у звязку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 94 КАС України встановлено, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 158-163, 167,186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області від 07.06.2016 року № 031704 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1 700 грн.

Стягнути з Управління Укртрансбезпеки у Донецькій області (, юридична адреса: 84100, Донецька обл., м. Слов*янськ, в. Університетська, 54) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна гривня) 20 коп.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя Козаченко А.В.