Справа № 520/11335/15-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 року м. Київ К/800/6540/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Розваляєвої Т.С.
Маслія В.І.
провівши попередній розгляд адміністративної справи за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі №520/11335/15-а за позовом ОСОБА_4 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив:

- визнати неправомірною відмову в призначенні адресної щомісячної грошової допомоги, як інваліду війни;

- зобов'язати призначити та виплачувати адресну щомісячну грошову допомогу в розмірі 600 грн. на місяць, як інваліду війни І групи, учаснику бойових дій при захисті Батьківщини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на протиправність відмови відповідача у виплаті адресної щомісячної грошової допомоги з посиланням на те, що він не відноситься до переліку осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України №63 від 08 лютого 1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач вказував на те, що його участь у війні 1941-1945 рр. і право на одержання пільг підтверджена довідкою РВК Київського району м. Одеси.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2015 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради щодо відмови у виплаті ОСОБА_4, як інваліду війни І групи, учаснику бойових дій при захисті Батьківщини, щомісячної адресної допомоги у розмірі 600 грн. та зобов'язав її призначити та виплачувати у зазначеному розмірі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 є інвалідом війни І групи безстроково, який потребує стороннього догляду, що підтверджується посвідченням інваліда війни та довідкою до акту огляду МСЕК від 20 квітня 2012 року.

Відповідно до довідки Київського РВК, полковник у відставці ОСОБА_4 проходив військову службу у складі діючої армії в період бойових дій, в тому числі, під час виконання інтернаціонального обов'язку з 01 квітня 1944 року до 09 травня 1945 року.

З 08 жовтня 2004 року ОСОБА_4 перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, як інвалід війни І групи.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач користується 100% знижкою оплати за житло у межах норм, передбачених діючим законодавством та комунальними послугами у межах середніх норм споживання.

До Дня Перемоги позивачу згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» була виплачена державна допомога в розмірі 2 835 грн., а також муніципальна адресна одноразова грошова допомога в розмірі 1000 грн. на підставі п.п.1.3 п.1 Міської цільової програми підтримки ветеранів війни, сімей загиблих (померлих) воїнів та дітей війни міста Одеси на 2014-2015 роки, затвердженої рішенням Одеської міської ради № 4202-VI від 17 грудня 2013 року (з урахуванням внесених змін).

Також на підставі рішення Піклувальної ради Департаменту від 13 лютого 2015 року ОСОБА_4 виділена одноразова адресна допомога в розмірі 1000 грн., у зв'язку з відзначенням 90-річного ювілею з дня народження.

В рамках зазначеної Міської цільової програми підтримки ветеранів війни, сімей загиблих (померлих) воїнів та дітей війни міста Одеси на 2014-2015 роки, позивач в травні 2015 року звернувся до Одеського міського голови із заявою щодо призначення адресної щомісячної допомоги, як інваліду війни I групи, в розмірі 600 грн.

Листом Департаменту праці та соціального захисту населення Одеської міської ради від 04.06.2015 р. позивачу було відмовлено у призначення адресної щомісячної допомоги з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України №63 від 08 лютого 1994 року «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», якою затверджено Перелік держав і періодів бойових дій, та на п.7 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який відносить до інвалідів війни учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач повторно звернувся із заявою щодо призначення адресної щомісячної допомоги, як інваліду війни на адресу Одеського міського голови.

Листом Одеського міського голови від 15.06.2015 р. позивачу знову було відмовлено з посиланням на те, що він не відноситься до відповідної категорії громадян, яка має право на отримання грошової допомоги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач є ветераном війни, який брав участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав, а тому відповідачем не доведено правомірність відмови у призначені та виплаті йому адресної щомісячної допомоги, як інваліду війни.

Між тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки інвалідність позивачем отримана в результаті поранення при захисті СРСР, тобто під час захисту Батьківщини, тому позивач не відноситься до учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах, а тому відсутні підстави для виплати адресної щомісячної грошової допомоги у розмірі 600 грн.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців ОСОБА_7, ОСОБА_8, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території.

Згідно з ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до інвалідів війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов'язків військової служби (службових обов'язків) чи пов'язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з'єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Великої Вітчизняної воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 7 статті 7 цього Закону визначено, що до інвалідів війни належать також інваліди із числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

Рішенням Одеської міської ради від 17.12.2013 року № 4202-VI було затверджено Міську цільову програму підтримки ветеранів війни, сімей загиблих (померлих) воїнів та дітей війни міста Одеси на 2014-2015 роки (далі - Програма).

Згідно з пп.1.9 п.1 розділу 5 даної Програми, у 2015 році, як додаткові соціальні гарантії до державних виплат, передбачені кошти для призначення муніципальної адресної щомісячної грошової допомоги у розмірі 600 грн. для обмеженої кількості інвалідів І-ІІІ групи (350 осіб), які безпосередньо брали участь у бойових діях на території інших держав, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» на загальну суму 3 132 000 грн.

Тобто, пп.1.9. п.1 розділу 5 Програми розповсюджується на учасників бойових дій на території інших держав (згідно Переліку), які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

Однак, як вбачається з довідки МСЕК, інвалідність позивачем отримана в результаті поранення при захисті СРСР, тобто під час захисту Батьківщини.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не відноситься до учасників бойових дій на території інших держав, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з перебуванням у цих державах.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо правомірності відмови Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у виплаті ОСОБА_4 адресної щомісячної грошової допомоги в розмірі 600 грн., як інваліду війни І групи.

Зважаючи на те, що колегія суддів погоджується з позицією суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, то у задоволенні заяви ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних та моральних втрат, а також відшкодування основного боргу, слід також відмовити.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції повно і правильно встановлені фактичні обставини справи, характер правовідносин сторін і вірно застосовані до них норми матеріального права.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст. 235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: