Справа № 2а-7388/11/1270
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2011-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Категорія №11.5
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 листопада 2011 року Справа № 2а-7388/11/1270

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Захарової О.В.,

при секретарі судового засідання: Білоконі Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Луганську адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаспромпоставка» в особі Відокремленого підрозділу «Редакція газети «Правовий захист» до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим про визнання незаконними дій та бездіяльності, визнання незаконною та скасування постанови про повернення виконавчого документу, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2011 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаспромпоставка» в особі Відокремленого підрозділу «Редакція газети «Правовий захист» до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим, яким просить:

- визнати незаконними дії відповідача в частині порушення ним шестимісячного строку виконання виконавчого листа №2а-3207/10 виданого Ленінським райсудом м..Луганська 03.12.2010 про стягнення з ВДВС Судакського МУЮ на користь TOB «Донбаспромпоставка» витрат з оплати юридичних послуг в сумі 250 грн. 00 коп. та судових витрат в сумі 3 грн. 40 коп.;

- визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документу стягувану від 11.08.2011 за ВП №23248408, за виконавчим листом №2а-3207/10, виданого Ленінським райсудом м. Луганська 03.12.2010, винесену головним державним виконавцем ППВР ВДВС ГУЮ Міністерства юстиції України АР Крим ОСОБА_1;

- визнати незаконною бездіяльність відповідача в частині не звернення ним щодо примусового виконання рішення за виконавчим листом №2а-3207/10 до Головного управління Державного казначейства України в АР Крим в передбачений ЗУ «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішення строк;

- визнати незаконною бездіяльність відповідача в частині не спрямування на адресу позивача відповіді на запит від 30.03.2011;

- зобов'язати відповідача поновити виконавче провадження ВП №23248408 з виконання виконавчого листа №2а-3207/10 виданого Ленінським райсудом м.Луганська 03.12.2010 та здійснити всі заходи, необхідні для виконання рішення суду за виконавчим листом №2а-3207/10.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 14.12.2010 відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №23248408 за виконавчим листом №2а-3207/10, виданим Ленінським райсудом м.Луганська про стягнення з ВДВС Судакського РУЮ АР Крим на користь позивача витрат з оплати правової допомоги в розмірі 250 грн. та судових витрат у сумі 3 грн. 40 коп.

Позивач зазначив, що у постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику надано час для добровільного виконання рішення суду в 7-денний строк з дня отримання постанови. Оскільки в зазначений строк боржником рішення суду в добровільному порядку виконано не було, позивач був змушений звернутися до відповідача з запитом від 30.03.2011 з вимогою повідомити про причину затримки виконання відповідачем рішення суду. Відповіді на запит від 30.03.2011 отримано не було.

Після звернення до відповідача з заявою від 04.08.2011 на адресу позивача від останнього надійшла постанова про повернення виконавчого документа від 11.08.2011. Повернення виконавчого документу без виконання відповідач мотивував тим, що згідно наданим відповідям МРЕО ДАІ м.Судака, БТІ м.Судака та ДПА в АРК у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, в результаті чого було складено акт державного виконавця про те, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення.

Зазначає, що оскільки боржник за виконавчим провадженням ВП №23248408 є державною установою та фінансується за рахунок коштів державного бюджету України через органи Державного казначейства України, відповідач мав би звернутися щодо примусового виконання рішення до Головного управління Державного казначейства України в АРК.

Позивач вважає, що державним виконавцем не були вжиті усі заходи примусового виконання рішень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» та повернення виконавчого документу є передчасним, без здійснення усіх необхідних заходів щодо своєчасного і повного виконання рішення.

У судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до матеріалів справи письмові заперечення, в яких позов не визнав та з посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження», вказав, що державним виконавцем вжито всіх передбачених заходів з виконання вказаного рішення суду. У додаткових поясненнях до заперечення, що запит на запит позивача від 30.03.2011 відповідь не надавалася, оскільки запит не відповідач вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про звернення громадян». У задоволенні позову просив відмовити.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.69-72 КАС України, суд прийшов до наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди відповідно до вимог частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У відповідності із ст.181 КАС України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією, або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Судом встановлено, що 03.12.2010 Ленінським районним судом м. Луганська видано виконавчий лист у справі №2а-3207/10 про визнання дій Відділу Державної виконавчої служби Судакського міського Управління юстиції Автономної республіки Крим незаконними, визнання незаконною бездіяльності, стягнення з ВДВС Судакського МУЮ АРК на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаспромпоставка в особі відокремленого підрозділу Редакції газети "Правовий захист витрат з оплати правової допомоги в розмірі 250,00 грн. та судових витрат в сумі 3,40 грн. (а.с. 8).

07.12.2010 позивачем до Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим направлено заяву про примусове виконання рішення суду разом з виконавчим листом №2а-3207/10, виданим Ленінським районним судом м. Луганська 03.12.2010, про стягнення з ВДВС Судакського МУЮ АРК на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Донбаспромпоставка в особі відокремленого підрозділу Редакції газети «Правовий захист» витрат з оплати правової допомоги в розмірі 250,00 грн. та судових витрат в сумі 3,40 грн.

14.12.2010 державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №23248408 за вищезазначеним виконавчим листом (а.с. 6).

На виконання заходів примусового виконання рішення, з метою зясування наявності у боржника рахунків та майна, на яке можливо звернути стягнення, відповідачем було направлено запити до органів державної автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, Державної податкової інспекції. Виходячи з відповідей вказаних органів за боржником майна, на яке можливо звернути стягнення не зареєстровано.

Відповідно до інформації, наданої ДПА в АРК станом на 16.05.2011 року відкритий банківський рахунок ВДВС Судакського міського управління юстиції (а.с. 49-50).

10.08.2011 під час виходу працівниками Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим за місцем знаходження боржника, не було встановлено майна, на яке може бути звернено стягнення, про що було складено акт (а.с. 51).

11.08.2011 державним виконавцем Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим прийнято постанову про повернення виконавчого документа виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Луганська 03.12.2010 №2а-3207/10 стягувачу на підставі ст.50, п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Як зазначено у вказаній постанові, причиною повернення виконавчого документа стягувачеві стало встановлення згідно інформації МРЕО ДАІ м.Судака, БТІ, ДПА в АРК, відсутність майна, яке належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення (а.с. 9).

Згідно з частиною 4 статті 257 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХІV (надалі Закон 606).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При вирішенні даної справи суд вважає, що у даному випадку дії відповідача по виконанню судового рішення на користь позивача, у повній мірі не відповідають вимогам закону.

Згідно із ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Державний виконавець зобовязаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Відповідно до ст. 31 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно зі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

1) є письмова заява стягувача;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

4) стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, зясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя, у звязку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами внутрішніх справ, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

9) наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Про наявність обставин, зазначених у частині першій цієї статті, державний виконавець складає акт.

Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно предявити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Суд вважає, що у даному випадку встановлений законом строк виконання рішення відповідачем не дотримано, оскільки такий строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження становить з 14.12.2010 по 11.08.2011 та складає майже вісім місяців. При цьому, як вбачається з наданих відповідачем матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем при виконанні виконавчого листа були направлені запити до БТІ, ДПА та МРЕО у травні 2011 року, будь-яких виконавчих дій чи заходів протягом січня-квітня 2011 року та червня-серпня 2011 року державним виконавцем не вчинялося. Обставин, якими зумовлене не включення у строк здійснення виконавчого провадження певного часу, а саме відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника, судом не встановлено.

Щодо вимоги позивача про визнання незаконною постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 11 серпня 2011 року за виконавчим листом №2а-3207/10, виданим Ленінським районним судом м. Луганська 03 грудня 2010 року та її скасування, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» за загальними правилами стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до ст.ст. 65, 66 зазначеного Закону, у яких містяться загальні правила звернення стягнення на кошти боржника - юридичної особи, готівка в національній та іноземній валюті, що перебуває в касах або інших сховищах боржника - юридичної особи, підлягає невідкладному вилученню після її виявлення та складання відповідного акта державним виконавцем. Копія акта вручається представнику боржника - юридичної особи.

Державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в податкових органах, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобовязані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

У разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів у обсязі, достатньому для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з обороту або обмежуваного в обороті) незалежно від того, хто фактично використовує це майно.

Судом встановлено, що державним виконавцем приймалися заходи щодо виявлення належних боржнику коштів, майна рухомого та нерухомого, що вбачається з матеріалів виконавчого провадження, однак ні коштів, ні майна, на яке можна звернути стягнення виявлено не було, про що у виконавчому провадженні містяться відповідні довідки та акти.

Разом з тим, суд вважає, що у даному випадку у відповідача не було підстав для повернення виконавчого листа позивачеві без виконання, оскільки відповідачем не були виконані усі передбачені законом заходи щодо примусового виконання рішення.

Постановою КМУ від 9 липня 2008 року N609 (чинною на момент виникнення спірних правовідносин затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного та місцевих бюджетів, або бюджетних установ (надалі - Постанова КМУ).

Відповідно до пункту 2 Постанови КМУ, рішення державних органів про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти бюджету, в тому числі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, виконуються в порядку надходження виключно органами Державного казначейства з попереднім інформуванням Мінфіну.

Пунктами 10 12 Постанови КМУ передбачено, що безспірне списання коштів, що належать до загальнодержавних видатків державного бюджету, здійснюється Державним казначейством у межах бюджетних призначень, установлених законом про державний бюджет за відповідною програмою загальнодержавних видатків.

Рішення про стягнення коштів, які належать до загальнодержавних видатків державного бюджету, подаються юридичними чи фізичними особами або їх представниками для виконання органам державної виконавчої служби та приймаються до виконання в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У разі надходження постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, виконавчого документа та оформленої у двох примірниках платіжної вимоги Державне казначейство здійснює безспірне списання коштів, які належать до загальнодержавних видатків державного бюджету, в межах бюджетних призначень, установлених законом про державний бюджет за відповідною програмою загальнодержавних видатків.

Оскільки відповідач є державною установою та фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України через органи Державного казначейства України, тому саме до Головного управління Державного казначейства України в АРК і повинен був звернутись відповідач щодо примусового виконання рішення суду.

Тому суд вважає, що відповідач проявив бездіяльність в частині не звернення ним щодо примусового виконання рішення за виконавчим листом №2а-3702/10 до Головного управління Державного казначейства України в АР Крим.

Доводи відповідача щодо неможливості застосування до правовідносин постанови КМУ №609 від 09.07.2008 у звязку із втратою її чинності судом не приймаються, оскільки дана постанова втратила чинність 03.08.2011 на підставі постанови КМУ №847 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ», тобто протягом строку виконання - з моменту відкриття 14.12.2010 та до моменту втрати чинності постановою 03.08.2011, відповідач мав користуватися чинними на той час положеннями постанови КМУ №609 від 09.07.2008.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач не вжив усіх передбачених дій по примусовому виконанню рішення суду, згідно виконавчого листа №2а-3207/10 виданого Ленінським райсудом м.Луганська 03.12.2010 про стягнення з ВДВС Судакського МУЮ на користь TOB «Донбаспромпоставка» витрат з оплати юридичних послуг в сумі 250 грн. 00 коп. та судових витрат в сумі 3 грн. 40 коп., тому передчасно прийняв постанову про повернення виконавчого документу.

Приписами ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що, виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обовязків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії (або ліквідатору) у разі ліквідації боржника - юридичної особи;

8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непредявлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обовязковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобовязаний у тримісячний строк з дня надходження відповідної постанови предявити його до виконання.

За таких обставин, враховуючи, що суд дійшов висновку про визнання незаконною та скасування постанови відповідача про повернення позивачеві виконавчого листа, виконавче провадження підлягає відновленню.

Що стосується вимог позивача про визнання незаконною бездіяльність відповідача в частині ненадання відповіді по результатам розгляду запиту від 30.03.2011, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.03.2011 позивачем скерований запит до Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, яким позивач просить повідомити про стан виконання судового рішення у виконавчому провадженні №23248408 (а.с. 11).

Згідно із письмовими поясненнями відповідача відповідь на запит ТОВ «Донбаспромпоставка» не надавалася у звязку із невідповідністю заяви позивача вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про звернення громадян».

Згідно зі ст. 12 Закону України 606 сторони та інші учасники виконавчого провадження мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні і письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження, заявляти відводи у випадках передбачених цим Законом, оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими цим Законом.

Згідно з ч.2 ст. 11 Закону 606 державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Відповідно до ст. 7 Закону 606 державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст.7 Закону 606).

Відповідно до ст. 82 Закону України 606 рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку (ч.2 ст. 82 Закону 606).

Статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» N393/96-ВР від 02.10.1996 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно із ст. 18 цього закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, серед іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Органи державної влади у відповідності до вимог ст.19 Закону України «Про звернення громадян» зобов'язані: письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Системний аналіз наведених норм, дає підстави для висновку, що на державний орган покладено обовязок розгляду заяв (клопотань) осіб, та письмового повідомлення за результатами розгляду такої заяви (клопотання).

Посилання відповідача щодо не направлення відповіді на заяву у звязку із невідповідністю заяви позивача вимогам Закону України «Про звернення громадян» спростовуються положеннями ст.5 цього Закону. Так, у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги.

Звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) чи письмовим, надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства. Звернення може бути подано як окремою особою (індивідуальне), так і групою осіб (колективне).

Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Звернення, оформлене без дотримання цих вимог, повертається заявникові з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Таким чином, у разі подання позивачем заяви без дотримання вимог ст.5 Закону України «Про звернення громадян» відповідач не звільняється від обовязку надання відповіді, а з урахуванням вимог цієї ж статті відповідач повинен бути повернути заяву з відповідними розясненнями.

Таким чином, відповідачем порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про звернення громадян» щодо ненадання відповіді на заяву позивача від 30.03.2011.

У звязку з вищевикладеним, позовні вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України, та принципом рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

З приписів ст.ст.71, 86 КАС України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як субєкт владних повноважень, на якого частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обовязок щодо доказування правомірності своїх дій та рішень, не довів суду правомірність своїх дій та винесеного рішення, що є підставою для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до квитанції за №К8/с/48 підтверджено сплату позивачем судового збору у розмірі 3,40 грн., яка повинна бути стягнута з Державного бюджету України на користь позивача.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 17 листопада 2011 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Складення постанови у повному обсязі відкладено до 22 листопада 2011 року, про що згідно вимог частини 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України повідомлено після проголошення вступної та резолютивної частин постанови у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 17, 18, 71, 72, 94, 158-163, 181, 259 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаспромпоставка» в особі відокремленого підрозділу «Редакція газети «Правовий захист» - задовольнити повністю.

Визнати незаконними дії Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим в частині порушення ним передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» шестимісячного строку виконання виконавчого листа №2а-3207/10 виданого Ленінським райсудом м.Луганська 03.12.2010 про стягнення з ВДВС Судакського МУЮ на користь TOB «Донбаспромпоставка» витрат з оплати юридичних послуг в сумі 250 грн. 00 коп. та судових витрат в сумі 3 грн. 40 коп.

Визнати незаконною та скасувати постанову про повернення виконавчого документу від 11 серпня 2011 року ВП №23248408 за виконавчим листом №2а-3207/10 виданого Ленінським райсудом м.Луганська 03.12.2010 про стягнення з ВДВС Судакського МУЮ на користь TOB «Донбаспромпоставка» витрат з оплати юридичних послуг в сумі 250 грн. 00 коп. та судових витрат в сумі 3 грн. 40 коп.

Визнати незаконною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим в частині не звернення ним щодо примусового виконання рішення за виконавчим листом №2а-3207/10 до Головного управління Державного казначейства України в АР Крим щодо примусового виконання рішення.

Зобовязати Відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим поновити виконавче провадження №23248408 з виконання виконавчого листа №2а-3207/10 виданого Ленінським райсудом м.Луганська 03.12.2010 про стягнення з ВДВС Судакського МУЮ на користь TOB «Донбаспромпоставка» витрат з оплати юридичних послуг в сумі 250 грн. 00 коп. та судових витрат в сумі 3 грн. 40 коп.

Визнати незаконною бездіяльність Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим в частині не спрямування на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаспромпоставка» в особі відокремленого підрозділу «Редакція газети «Правовий захист» відповіді на заяву від 30.03.2011.

Стягнути з Державного бюджету України на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Донбаспромпоставка» в особі відокремленого підрозділу «Редакція газети «Правовий захист» (місцезнаходження: 91047, м. Луганськ, вул. Фабрична, 1) витрати з оплати судового збору у розмірі 3 грн. 40 коп.(три гривні 40 копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Згідно з частиною 3 статті 160 КАС України постанова складена у повному обсязі 22 листопада 2011 року.

СуддяОСОБА_2