Справа № 2а-2963/08/1370
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 р. Справа № 876/4831/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Затолочного В.С.,

суддів Кузьмича С.М., Курильця А.Р.,

за участі секретаря судового засідання Нефедової А.О.,

прокурора Цинайко Н.І.,

представників відповідача Кіпеня В.М., Варениці Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 року про закриття провадження у справі за позовом Прокурора Сокальського району Львівської області в інтересах держави в особі Державної інспекції з енергозбереження до Комунального підприємства Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Сокальського району Львівської області звернувся до суду з адміністративним позовом в інтересах держави в особі Державної інспекції з енергозбереження до Комунального підприємства Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго» про стягнення заборгованості.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 13.10.2015 року провадження у справі закрито.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2016 року ухвалу суду першої інстанції від 13.10.2015 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою від 07.06.2016 року Львівського окружного адміністративного суду провадження у справі закрито.

Дану ухвалу оскаржив в апеляційному порядку заступник прокурора Львівської області та просить скасувати її.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність правонаступника позивача є помилковим, оскільки правонаступником ліквідованої Державної інспекції з енергозбереження є Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України (далі - Держенергоефективності).

Вислухавши суддю-доповідача, прокурора, яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, представників відповідача, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з відсутності доказів будь-якого правонаступництва після ліквідації Державної інспекції з енергозбереження, а також преюдиційності судового рішення в іншій адміністративній справі, в якій суд дійшов висновку про відсутність правонаступництва ліквідованої Державної інспекції з енергозбереження.

Такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» відповідно до статті 55 КАС України в разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи правонаступником.

При визначенні процесуального правонаступництва судам слід виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, та враховувати, що якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то в такому випадку суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників. У випадку ж відсутності правонаступників суду необхідно залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача.

У разі зменшення обсягу компетенції суб'єкта владних повноважень, не пов'язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другий відповідач судом залучається інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.

Виходячи з положень статей 55, 56 Конституції України у будь-якому разі в названих вище випадках спірні правовідносини допускають правонаступництво, а тому суди повинні враховувати, що відмова у відкритті або закриття провадження у такій справі з підстав ліквідації (припинення діяльності, позбавлення частини повноважень, звільнення з посади, скорочення посади) суб'єкта владних повноважень є неприпустимими.

Правові основи організації, повноважень та порядок діяльності центральних органів виконавчої влади України визначено положеннями Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Процедуру утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади визначено положеннями ст.. 5 зазначеного Закону.

Відповідно до частини 8 ст. 5 зазначеного законодавчого акту (в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних відносин) Указом Президента про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 13.04.2011 року № 462 «Про державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України» Державне агентство з енергоефективності та енергозбереження України є правонаступником Національного агентства України з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів та Державної інспекції з енергозбереження - урядового органу державного управління, що діяв у системі Національного агентства України з питань забезпечення ефективного використання енергетичних ресурсів.

Правові підстави утворення юридичних осіб врегульовано положеннями ст.. 81 Цивільного кодексу України.

Відповідно до даної правової норми юридичні особи залежно від порядку їх створення поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права.

Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.

Відповідно до ст.. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із ст.. 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ними органом, за судовим рішенням або за рішенням державних органів, прийнятим у випадках, передбачених законом. Юридична особа є такою, що припинилася, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису.

Таким чином, запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи не є підтвердженням відсутності правонаступника юридичної особи.

Саме на таке правове регулювання спірних правовідносин наголошував Львівський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи попередню (від 13.10.2015 року) ухвалу про закриття провадження у справі.

Суд першої інстанції повинен був з'ясувати, яким саме органом набуті права та обов'язки позивача у справі після його ліквідації, з врахуванням зазначених вище неможливості щодо закриття провадження в адміністративній справі внаслідок ліквідації державного органу. Саме на це зверталась увага суду першої інстанції колегією суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в ухвалі від 25.02.2016 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов незаконного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, мотивуючи рішення відсутністю записів в Єдиному державному реєстрі про правонаступництво ліквідованої Державної інспекції з енергозбереження та відсутністю доказів передачі майна, прав та обов'язків ліквідованого органу.

Відсутність документального оформлення правонаступництва за наявності фактично існуючого органу, до компетенції якого належать права та обов'язки ліквідованого державного органу, не може бути підставою для закриття провадження у справі.

Так само безпідставним є посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на преюдиційнійсть ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 15.06.2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Сокальтеплокомуненерго» до Державної інспекції з енергозбереження про визнання протиправною та скасування постанови.

Листом від 14.11.2012 № 2379/12/13-12 Вищий адміністративний суд України надав роз'яснення щодо застосування статті 72 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Водночас частиною четвертою статті 72 КАС України вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Наведеними нормами КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.

При застосуванні цих процесуальних норм судам варто враховувати, що правове значення преюдиційних обставин, які передбачені частиною першою статті 72 КАС України, відрізняється від такого для обставин, що визначені частиною четвертою цієї ж статті.

Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов'язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, за змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Водночас передбачене частиною першої статті 72 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов'язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

При цьому суди також повинні враховувати вимоги частин четвертої та п'ятої статті 11 КАС України щодо необхідності офіційного з'ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

До того ж, не є преюдиційними обставинами юридична кваліфікація обставин, встановлених у справі, а саме це, на думку суду першої інстанції (відсутність ознак правонаступництва після ліквідованого державного органу у новоствореного державного органу), в даному випадку слід застосовувати як преюдиційний факт.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про незаконність ухвали суду першої інстанції.

Керуючись стст. 160 ч. 3, 191, 196, 198, 204, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Львівської області задовольнити, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 07.06.2016 року про закриття провадження у справі № 2а-2963/08/0770 скасувати, направивши справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.С. Затолочний

Судді С.М. Кузьмич

А.Р. Курилець

Повний текст складено 22.07.2016