Справа № 2а-0770/3075/12
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Київ К/800/39/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Комунального підприємства Міжгірської селищної ради «Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства»

на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 р.

у справі № 2a-0770/3075/12

за позовом Комунального підприємства Міжгірської селищної ради «Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства»

до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Комунальне підприємство Міжгірської селищної ради «Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства» (далі - позивач, КП Міжгірське ВУЖКГ) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Міжгірському районі Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - відповідач, ДПІ у Міжгірському районі) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.08.2013 р. позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №94//1801/7-23 від 08.06.2011 р. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 р. постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.08.2013 р. скасовано. У задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ у Міжгірському районі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 р., а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 30.08.2013 р. залишити в силі.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу ДПІ у Міжгірському районі, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою, просить залишити її без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 р. - без змін.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Міжгірському районі проведено планову вїзну перевірку КП Міжгірське ВУЖКГ з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2007 року по 30.09.2010 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2007 року по 30.09.2010 року, за результатами якої складено акт № 85/23/033444473 від 11.03.2011 р.

В акті перевірки зазанчено порушення позивачем: п. 4, п. 8, п. 12 Порядку встановлення нормативів збору за забруднення навколишнього середовища і стягнення цього збору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 року №303, що призвело до заниження збору на 34002,53 грн.

На підставі вказаного акта перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення: № /28/7-23/910 від 24.03.2011 року форми «Р», яким збільшено суму грошового зобовязання за платежем інші збори за забруднення навколишнього середовища в розмірі 42 503,16 грн.

За наслідками розгляду скарги, поданої позивачем на податкове повідомлення - рішення № /28/7-23/910, податковим органом прийнято рішення № 3090/7/25-044 від 02.06.2011 року, яким частково скасовано податкове повідомлення-рішення від 24.03.2011 року № /28/7-23/910 в частині 1956,50 грн. - основного платежу та 489,12 грн. - штрафних (фінансових) санкцій, та прийнято податкове повідомлення-рішення № 94//1801/7-23 від 08.06.2011 року про визначення грошового зобовязання по збору за забруднення навколишнього природного середовища в сумі 32046,03 грн. - основного платежу та 8011,51 грн. - штрафних (фінансових) санкцій. Інші податкові повідомлення - рішення залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що визначення податкового зобов'язання за несплату збору за забруднення навколишнього природного середовища визначаються на підставі норм податкового законодаства.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що КП Міжгірське ВУЖКГ зверталося до відповідних органів з клопотаннями про розгляд поданих матеріалів та видачу дозволу на спеціальне водокористування. Також позивач неодноразово звертався до Міжгірської районної державної адміністрації та до Міжгірської селищної ради з проханням розглянути питання щодо фінансування робіт по будівництву чи відновленню та реконструкції каналізаційних очисних споруд селища.

При цьому, як також встановлено апеляційним судом, позивачем при розрахунку сум збору за забруднення навколишнього природного середовища, який справляється за скиди за період з 01.01.2008 року по 30.09.2010 року, в сумі 4430,37 грн. обчислено в межах ліміту. Однак на підприємстві відсутній ліміт скидів у водні об'єкти та дозволи на спеціальне водокористування.

Згідно абз.1 ст.2 Закону України «Про систему оподаткування» під податком і збором (обов'язковим платежем) до бюджетів та до державних цільових фондів слід розуміти обов'язковий внесок до бюджету відповідного рівня або державного цільового фонду, здійснюваний платниками у порядку і на умовах, що визначаються законами України про оподаткування.

Пунктом 14 ч.1 ст.14 вказаного Закону передбачено, що одним із загальнодержавних податків і зборів є збір за забруднення навколишнього природного середовища.

Згідно ч.1 ст.4 Господарського кодексу України не є предметом регулювання цього Кодексу фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів.

Крім того, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено умови звільнення учасника господарських відносин від господарсько-правової відповідальності за вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а не звільнення платника податків від фінансової відповідальності за порушення законів з питань оподаткування.

Відповідно до пункту 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Згідно з пунктом 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суми податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, неправомірно заявленої до повернення суми бюджетного відшкодування та/або неправомірно заявленої суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що саме за вищевказаних обставин справи, суд апеляційної інстанції вірно застосував норми матеріального права, отже, прийняте податковим органом спірне податкове повідомлення-рішення №94//1801/7-23 від 08.06.2011 р. є правомірним.

В іншій частині сторонами рішення в касаційному порядку не оскаржувалось.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 р.залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Комунального підприємства Міжгірської селищної ради «Міжгірське виробниче управління житлово-комунального господарства» залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.11.2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун