Справа № 672/500/15-а
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Київ К/800/33788/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі

суддів: Леонтович К.Г., Васильченко Н.В., Сороки М.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2015 року у справі № 672/500/15-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області про призначення пенсії на пільгових умовах, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області, в якому просив: визнати неправомірним рішення комісії, протокол №1113 від 10.11.2014 року управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 07.09.1984 р. по 01.06.1990 р., з 02.09.1991 р. по 30.12.1996 р. та відмови в призначенні пільгової пенсії за віком; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. „б" ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення", та п.1 ст.45 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 25 серпня 2014 року, тобто після дня досягнення 55 - річного віку.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з досягненням 55-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1, він маючи необхідний стаж на роботах віднесених до Списку №2, 14 жовтня 2014 року звернувся із заявою та іншими необхідними документами до відповідача для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 п. „б" Закону України „Про пенсійне забезпечення" і п.1 ст.45 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Відповідачем протиправно було відмовлено йому в призначенні пенсії на пільгових умовах.

Постановою Городоцького районного суду Хмельницької області від 13 травня 2015 року позов задоволений. Визнане неправомірним рішення комісії, протокол №1113 від 10.11.2014 року управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 07.09.1984 р. по 01.06.1990 р., з 02.09.1991 р. по 30.12.1996 р. та відмови в призначенні пільгової пенсії за віком.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідно до п. „б" ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення" та п.1 ст.45 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 25 серпня 2014 року, тобто після дня досягнення 55 - річного віку.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції, позовні вимоги задоволені частково. Визнане неправомірним рішення комісії, протокол №1113 від 10 листопада 2014 року управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області про відмову ОСОБА_1 в зарахуванні до пільгового стажу періодів роботи з 7 вересня 1984 року по 1 червня 1990 року, з 2 вересня 1991 року по 21 серпня 1992 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, матеріали касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що з досягненням 55-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач 14 жовтня 2014 року звернувся з заявою та іншими необхідними документами до управління Пенсійного фонду України в Городоцькому районі Хмельницької області для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 п. „б" Закону України „Про пенсійне забезпечення" і п.1 ст.45 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням комісії при управлінні Пенсійного фонду України в Городоцькому районі від 10 листопада 2014 року протокол №1113 позивачу не зараховані до пільгового стажу періоди роботи по професії монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій з 7 вересня 1984 року по 1 червня 1990 року в Хмельницькому управлінні „Юженергомонтаж" та в малому підприємстві „Металіст" з 2 вересня 1991 року по 30 грудня 1996 року, що становить - 11 років 22 дні через відсутність довідки про уточнюючий характер роботи.

Зараховано до пільгового стажу позивача роботи по професії монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій в науково-виробничому об'єднанні „Інтеграл" з 1 червня 1990 року по 2 вересня 1991 року, ТОВ БК „Укрстальмонтаж" з 30 липня 2010 року по 9 квітня 2012 року і з 18 березня 2013 року по 31 серпня 2014 року, всього - 4 роки 4 місяці 27 днів.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що вини позивача в не проведені атестації робочого місця керівниками МП „Металіст" та не видачі останнім уточнюючої довідки про характер роботи не має, оскільки відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації, а пільговий стаж роботи за період з 7 вересня 1984 року по 1 червня 1990 року в Хмельницькому управлінні „Юженергомонтаж" підтверджується архівною довідкою.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач відмовляючи у зарахуванні до пільгового стажу частину спірного періоду, діяв правомірно, оскільки у період з моменту прийняття Порядку №442 від 1 серпня 1992 року по 30 грудня 1996 року не проводилася атестації на підприємствах посади монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій, що було встановлено законодавчими нормами. Однак, з урахуванням дії Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці № 442, який набрав чинності 21 серпня 1992 року, зарахуванню до пільгового стажу підлягає період з 7 вересня 1984 року по 1 червня 1990року та з 2 вересня 1991 року по 21 серпня 1992 року. В решті позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Згідно обставин справи між сторонами виник спір щодо не зарахування відповідачем до пільгового стажу позивачу частину трудового стажу з підстав не підтвердження уточнюючими довідками та не проведення атестації робочого місця. При цьому відповідач не заперечує, що виконувана робота позивачем відноситься до Списку №2 робіт із шкідливими і важкими умовами праці.

Згідно п. „б" ч.1 ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442, який набрав чинності 21 серпня 1992 року (далі - Порядок № 442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров'я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону №1788-ХІІ та Порядку дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту „б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці саме з часу дії Порядку №442. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Виходячи з наведеного при визнанні права на пенсію на пільгових умовах до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або професіях незалежно від дати їх внесення до Списку за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у період з моменту прийняття Порядку №442, а саме, з 1 серпня 1992 року по 30 грудня 1996 року на підприємстві, де працював позивач, не проводилася атестація посад монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції, що прийняття на посаду, на якій можуть бути отримані певні пільги, не означає, що така особа автоматично має право користуватися такими пільгами. У даному випадку, таке право має бути підтверджене атестацією робочого місця. Докази проведення атестації робочого місця в малому підприємстві „Металіст" відсутні.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що з урахуванням виконуваної роботи, яка відноситься до Списку №2 та підтверджується записами в трудовій книжці та іншими доказами, зарахуванню до пільгового стажу позивача підлягає період з 7 вересня 1984 року по 1 червня 1990 року та з 2 вересня 1991 року по 21 серпня 1992 року, при цьому відповідач, відмовляючи у зарахуванні до пільгового стажу періоду роботи з 1 серпня 1992 року по 30 грудня 1996 року, діяв правомірно, оскільки у вказаний період не проводилася атестація на підприємствах посади монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій,

З урахуванням викладеного, пільговий стаж позивача є недостатнім для призначення пільгової пенсії, встановленого п. „б" ч.1 ст.13 Закону України „Про пенсійне забезпечення".

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судом апеляційної інстанції винесене законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається. Колегія суддів зазначає, що справа переглядається в межах касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 1 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через 5 днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав передбачених ст.ст.237-239 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: