Справа № 755/74/16-а
Суддя: Марцинкевич В. А.
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Марцинкевича В.А.,

при секретарі Іова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, правонаступником якого є Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, про визнання протиправним, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії, та просить постановити рішення, яким визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 26.11.2015 року № 21436/01 про відмову позивачу у перерахунку пенсії за вислугою років та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції № 2663-111 від 12.07.2001 року у розмірі 90% від місячного (чинного) заробітку за останні 60 календарних місяців роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах перед звільненням з роботи, без обмеження її максимального розміру, починаючи з часу звернення за призначенням, тобто з 15.09.2014 року.

Позивач мотивувала заявлені вимоги тим, що вона з грудня 2005 року перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва та отримувала пенсію за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції Закону від 12.07.2001 року) в розмірі 90% від суми місячного (чинного) заробітку. Після призначення пенсії позивач продовжувала працювати на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури Миколаївської області та Генеральній прокуратурі України. Наказом Генерального прокурора України від 02.09.2014 року № 2066 позивача звільнено з роботи та видано довіку № 18-101 від 09.09.2014 року для перерахунку пенсії. Загальний страховий стаж позивача складає майже 40 років, у тому числі на прокурорсько-слідчих посадах понад 32 роки. 15.09.2014 року позивач звернулась до УПФ України у Ленінському районі м. Миколаєва, подавши вищевказану довідку. Однак УПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва було здійснено перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 24.08.2014 року № 1642-181969 року та призначено позивачу пенсію у розмірі 70% від суми місячної зарплати, що, на думку позивача, є протиправним. Оскільки позивач зареєстрована і постійно проживає у м. Києві та з 01.04.2015 року перебуває на обліку в УПФУ в Дніпровському районі м. Києва, правонаступником якого є Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, з метою поновлення своїх порушених прав позивач 12.11.2015 року звернулась з письмовою заявою до відповідача із проханням перерахунку пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001 року), в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати за останні 60 календарних місяців роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах перед звільненням з роботи, без обмеження її максимального розміру. Однак лисом від 26.11.2015 року № 21436/01 відповідачем відмовлено позивачу в перерахунку пенсії, з посиланням на положення Закону України «Про прокуратуру» № 1697-УІІ від 14.08.2014 року, яким змінено порядок, умови та підстави пенсійного забезпечення працівників прокуратури. Разом з тим, позивач вважає непроведення відповідачем перерахунку її пенсії протиправним, оскільки відповідачем при нарахуванні позивачу пенсії, неправомірно застосовано положення Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 14.08.2014 року, оскільки позивачу пенсія була призначена до набрання чинності останніх змін, що дає їй право на отримання пенсії у встановленому законом максимальному розмірі - 90% від заробітної плати, тому позивач змушена звернутись з даним позовом в судовому порядку.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.02.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва про визнання протиправним, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - залишено без розгляду в частині позовних вимог з 15.09.2014 року по 11.11.2014 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду від 14.06.2016 року допущено процесуальне правонаступництво відповідача по справі - Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва його правонаступником Лівобережним об'єднаним управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в межах розгляду адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва про визнання протиправним, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за ї відсутності.

Представник відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного.

Судом встановлено, що з 2005 року позивач ОСОБА_1 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва та отримувала пенсію за вислугу років у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від суми середнього заробітку.

Починаючи з 01.04.2015 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, правонаступником якого є Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримує пенсію за вислугу років, з урахуванням загального страхового стажу роботи 29 років 3 місяці 1 день (станом на 31.12.2003 року), з них стаж роботи на посаді працівника прокуратури становить 10 років 3 місяці 21 день та на посаді слідчого - 12 років 7 місяців, з врахуванням замітку станом на 02.09.2014 року - 14 200,74 грн.

Листом начальника Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі міста Києва № 21436/01 від 26.11.2015 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії, з посиланням на положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» із змінами від 14.08.2014 року, відповідно до якого пенсія призначається в розмірі 70% від суми місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески га загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру».

Так, частиною 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 12.07.2001, яка була чинною на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі..

Законом України № 3668-УІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної систем»", який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Так, відповідно до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ у редакції Закону № 3668-УІ прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 01.10.2011 положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом № 3668-УІ.

У відповідності до норм Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов економічного зростання України» в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про проведення перерахунку пенсії, внесено зміни до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких пенсія призначається в розмірі 70 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Однак, відповідно до ч. 15 ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам регулюють частини тринадцята та вісімнадцята статті 50-1 Закону України № 1789-ХІІ, положення яких - щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-УІ не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч. 18 ст. 50-1 Закону України № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законами № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» і № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у зв'язку із прийняттям Законів № 3668-VІ і № 1166-VII не зазнали.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.01.2016 у справі № К/800/6054/15.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону № 1789-ХІІ в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 у справі № 21-445а13.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був провести перерахунок раніше призначеної позивачеві пенсії у розмірі 90 відсотків від суми місячного чинного заробітку, з урахуванням стажу роботи позивача в органах прокуратури, який перевищує максимальний граничний вік задля отримання пенсії даного виду, і при перерахунку мають бути взяті до уваги збільшені показники підвищення заробітної плати, які надані позивачем та підтверджені відповідною довідкою від 09.09.2014 року, копію якої долучено до матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно ч. 2 зазначеної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що Управлінням Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва було неправомірно відмовлено позивачу у перерахуванні та виплаті пенсії, з урахуванням збільшених показників підвищення заробітної плати, які надані позивачем та підтверджені відповідною довідкою, з розрахунку 90% від заробітної плати позивача, з урахуванням стажу роботи позивача в органах прокуратури понад 32 роки, оскільки такий розрахунок відповідає положенням статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла станом на день призначення пенсії позивачу, та відповідачем у Листі від 26.11.2015 оку № 21436/01 не наведено будь-яких правових підстав правомірності нарахування та виплати позивачу пенсії у розмірі, що підлягає до оспорення.

Згідно роз'яснень, наведених у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7, відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування.

З огляду на викладене, задля відновлення порушеного права позивача в сфері пенсійного забезпечення, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача, при цьому, для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та дотримуючись принципу зрозумілості судового рішення щодо його логічності, чіткості та повноти обґрунтування задля подальшого правильного його виконання, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, зобов'язавши відповідача також здійснити виплату пенсії позивача у зазначеному вище розмірі, починаючи з 12.11.2014 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 22, 58 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року, Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7, ст. ст. 8-11, 41, 69-71, 94, 99, 160-164, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районні м. Києва, правонаступником якого є Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві, від 26.11.2015 року № 21436/01 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії за вислугою років.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років ОСОБА_1 у відповідності до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції № 2663-111 від 12.07.2001 року, у розмірі 90% від місячного (чинного) заробітку за останні 60 календарних місяців роботи підряд на прокурорсько-слідчих посадах перед звільненням з роботи, без обмеження її максимального розміру, починаючи з 12.11.2014 року, з урахуванням проведених виплат.

Відшкодувати ОСОБА_1 понесені нею у справі судові витрати в розмірі 487 грн. 20 коп. за рахунок коштів з Державного бюджету України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

С у д д я: