Справа № 2а-17876/12/2670
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 липня 2016 року 16:30 № 2а-17876/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Елпіс-Україна»
до 1) Київської міської митниці ДФС 2) Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:

20.12.2012 до Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося приватне підприємство «Елпіс-Україна» (далі - позивач або ПП «Елпіс-Україна») з позовом до Київської регіональної митниці ДФС (далі - відповідач 1) та Головного управління Державної казначейської служби України в м. Києві (далі - відповідач 2), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської регіональної митниці ДФС про визначення митної вартості товару від 10.12.2012 № 100190000/2012/313284/2;

- стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві на користь ПП «Елпіс-Україна» суму надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 34 320,90 грн.

Позов обґрунтовано відсутністю підстав для застосування резервного методу визначення митної вартості імпортованого товару, у зв'язку з чим відповідач безпідставно її завищив, що призвело до надмірної сплати позивачем податку на додану вартість. Позивач стверджує про правильність визначення ним митної вартості товару за першим методом (тобто, за ціною договору), надання митниці до митного оформлення всіх необхідних та достатніх документів, що підтверджують правильність заявленої ним митної вартості за ціною контракту.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2013 по справі № 2а-17876/12/2670, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013, позов ПП «Елпіс-Україна» задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.03.2016 № К/800/42830/13 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 у справі № 2а-17876/12/2670 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

З тексту ухвали суду касаційної інстанції вбачається, що за висновками Вищого адміністративного суду України суди попередніх інстанцій мали дослідити які саме документи декларант подав до митного органу, окрім вантажної митної декларації, на підтвердження заявленої митної вартості товарів і обраного методу її визначення, у розумінні вимог ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, за результатом розгляду яких у митного органу виникли сумніви у достовірності викладених у них відомостей. Тільки після встановлення вказаних обставин, на переконання суду касаційної інстанції, можливо зробити висновок щодо наявності підстав для проведення з цього приводу процедури консультацій між митним органом та декларантом, а відтак законності та обґрунтованості спірного рішення Київської регіональної митниці № 100190000/2012/313284/2 від 10.12.2012 про коригування митної вартості товарів. Крім того, задовольняючи позов в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України надміру сплачених сум, суди виходили з того, що прийняття відповідачем 1 неправомірного рішення призвело до надмірної сплати позивачем сум, які підлягають поверненню. Між тим, дійшовши такого висновку судами не досліджувалось питання дотримання позивачем порядку їх повернення. За наведених обставин матеріали справи № 2а-17876/12/2670 були скеровані на новий розгляд до суду першої інстанції для прийняття рішення по суті.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.04.2016 матеріали даної справи прийнято до провадження суддею Кобилянським К.М., та справу призначено до судового розгляду.

04.05.2016 товариством з обмеженою відповідальністю «Елпіс-Україна» (правонаступник ПП «Елпіс-Україна») подано до канцелярії суду уточнену позовну заяву, в якій позовні вимоги викладені наступним чином:

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської регіональної митниці ДФС про визначення митної вартості товару від 10.12.2012 № 100190000/2012/313284/2;

- зобов'язати Київську міжрегіональну митницю підготувати висновок про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів у розмірі 34 320,90 грн.

19.05.2016 суд, керуючись нормою ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив замінити позивач (ПП «Елпіс-Україна) його правонаступником ТОВ «Елпіс-Україна», а відповідача 1 (Київську регіональну митницю ДФС) його правонаступником Київською міською митницею ДФС.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, та подав до канцелярії суду клопотання (вих. № 575 від 10.06.2016) про розгляд справи без участі представника товариства.

Представники відповідачів в судове засідання також не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість від Київської міської митниці ДФС до канцелярії суду надійшли письмові заперечення проти позову (вих. № 1211/26-70-10-22 від 16.05.2016).

Враховуючи неявку представників сторін, суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, між фірмою «Elpis» (Латвія) (продавець) і ПП «Елпіс-Україна» (покупець) був укладений контракт № 01/10 від 05.07.2004, згідно з яким продавець продає, а покупець приймає та оплачує товар за номенклатурою, кількістю, ціною та на суму, згідно додатків до цього контракту. Кількість та номенклатура товару, що постачається, зазначаються в додатках до цього контракту. Товар постачається на умовах СІР м. Київ в редакції Інкотермс 2000 року. Датою поставки вважається дата митного оформлення товару в країні імпорту. Також дозволяється часткова поставка. Вартість кожної окремої партії товару, що поставляється згідно даного контракту, вказано в рахунках-фактурах. Товар відвантажується на адресу покупця разом з наступними супровідними документами: рахунок-фактура, товарно-транспортна накладна, сертифікат походження товару, сертифікат якості, пакувальний лист. Ціна за товар, що є предметом цього договору, визначається у доларах США, та включає в себе вартість товару (вага нетто), транспортування, тару, пакування, маркування.

Дію даного контракту продовжено сторонами до 31.12.2012 згідно письмової пролонгації від 05.01.2012.

В подальшому, 28.11.2012 сторонами підписаний додаток № 81/12 від 28.11.2012 до контракту № 01/10 від 05.07.2004, згідно якого узгоджено поставку партій товару - «чорнослив 60/70, походження Чилі, виробник: Frutexsa» в кількості 12 010 кг, за ціною 2,54 доларів США за 1 кг, та відповідно 30 505,40 доларів США за партію товару, та «чорнослив 60/70, походження Чилі, виробник: Pacific Nuts & Dried fruits» в кількості 9 990 кг, за ціною 2,54 доларів США за 1 кг, вартістю 25 374,60 доларів США за партію товару. За умовами цього додатку від 28.11.2012 товар постачається від імені фірми «Elpis» (Латвія) на користь ПП «Елпіс-Україна»: 03191, Україна, м. Київ, вул. Будіндустрії, 7 на умовах FCA Гданськ. Умови оплати - згідно контракту № 01/10 від 05.07.2004. Всі інші пункти контракту залишаються для виконання у повному обсязі, згідно його доповнень і додатків.

05.12.2012 на виконання вимог зазначеного контракту та згідно інвойсу від 03.12.2012 № ZK201208480, позивачем здійснено ввезення на митну територію України товару - «чорнослив 60/70 без кісточки (Dried pitted prunes ashlock 60/70), походження Чилі) в обсязі 22 000 кг (вага нетто) вартістю 55 880 доларів США, в тому числі за ціною 2,54 доларів США за 1 кг. Умови поставки FCA, Гданськ.

З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту товару, уповноваженим ПП «Елпіс-Україна» декларантом (ТОВ «Бронто»), 10.12.2012 до митниці (митний пост «Київ-Центральний» Київської регіональної митниці) була подана вантажна митна декларація за № 10019000/2012/343929 (далі - ВМД). Як зазначає позивач в тексті свого позову, митна вартість товару у розмірі 452 648,84 грн. у цій ВМД була визначена з урахуванням витрат на транспортування товару на суму 6 000 грн. та ціни контракту у розмірі 446 648,84 грн., що становить 55 880 доларів США), за ціною договору, - тобто за «основним методом».

Для підтвердження заявленої митної вартості товару та правильності визначення такої вартості за основним методом 10.12.2012 декларантом подано до митного органу наступні документи: контракт № 01/10 від 05.07.2004 з усіма додатками та доповненнями до нього (в тому числі додатком № 81/12 від 28.11.2012); рахунок-фактуру (інвойс) № ZK201208480 від 03.12.2012; міжнародну автомобільну накладну (CMR) № 0475137 від 03.12.2012; прайс-лист виробника; договір про перевезення; довідку перевізника № 06/12 від 06.12.2012 про вартість перевезення; копію митної декларації країни відправлення № 12PL322020E0030572 від 03.12.2012; сертифікат походження товару № PL/MF/AF0032657 від 03.12.2012, а також декларацію митної вартості товарів від 10.12.2012.

На етапі перевірки правильності визначення декларантом митної вартості товару, в зв'язку із виникненням сумніву стосовно достовірності наданих декларантом до митного оформлення відомостей, митним органом була висунута вимога щодо надання останнім для підтвердження заявленої митної вартості впродовж 10 календарних днів додаткових документів згідно ч. 3 ст. 53 зазначеного Кодексу, а саме: договір (угоду, контракт) з третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контракту) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третіми особами на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контракту); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних або подібних товарів на території України; довідкову інформацію щодо вартості товарів, які є ідентичними або подібними оцінюваним товарам; розрахунок ціни (калькуляція).

На виконання вказаних вимог позивач повідомив митницю про відсутність можливості надати витребувані документи, про що зроблено відмітку у декларації митної вартості від 10.12.2012.

10.12.2012 Київською регіональною митницею прийнято рішення № 100190000/2012/313284/2 про коригування митної вартості товарів, скоригувавши її на рівні 78 100 дол. США за ціною 3,55 дол. США за один кг. В тексті цього рішення зазначено, що надані документи містять не повні відомості (у наданих документах містяться розбіжності), а саме: 1) в інвойсі вказано, що вартість упаковки включено в ціну товару, але не можливо виділити і провести розрахунок ціни упаковки; 2) подані до оформлення інвойси від продавця та третіх осіб під одним номером та продатовані однією датою 03.12.2012, що також викликає сумніви; 3) в наданому прайс-листі продавця не вказано умови поставки. У зв'язку з цим митна вартість визначена за резервним методом та ґрунтується на раніше визнаній митним органом митній вартості ВМД від 07.12.2012 №500060001/2012/22637.

11.12.2012 товари були випущенні за ВМД № 100190000/2012/344148 у вільний обіг під гарантійні зобов'язання шляхом надання гарантій відповідно до розд. Х Митного кодексу України. За даною ВМД позивачем був сплачений податок на додану вартість товару в сумі 124 850,66 грн.

Як зазначає позивач в тексті свого позову, внаслідок коригування посадовими особами Київської регіональної митниці митної вартості на підставі рішення № 100190000/2012/313284/2 за ВМД № 100190000/2012/344148 ПП «Елпіс-Україна» сплатило до державного бюджету податок на додану вартість понад звичайний розмір - в сумі 32 320,90 грн.

Вважаючи, зазначені вище, рішення № 100190000/2012/313284/2 протиправним та таким, що порушує законні права та інтереси позивача, ПП «Елпіс-Україна» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з цим позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 1 чинного Митного кодексу України (далі - МК України, що затверджений Законом України від 13.03.2012 № 4495-VI, та вступив в дію з 01.06.2012) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Статтями 49, 50 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами 4 та 5 ст. 58 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов'язаних із продавцем осіб для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із ст. 51 цього Кодексу митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. При цьому, декларант зобов'язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 1 і 2 ст. 52 МК України).

У відповідності до норм ч. 1 - 3 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Нормами ч. 1 і 2 ст. 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу положень ч. 5 цієї статті Кодексу забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу норм ч. 1 та 2 ст. 53 МК України вбачається, що цим Кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи, та відповідає стандартним правилам, встановленим п. 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур».

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

В свою чергу, ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщо: щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; покупець і продавець не пов'язані між собою особи або хоч і пов'язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Так, зокрема, згідно ч. 1 ст. 59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Згідно з ч. 4 та 5 ст. 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування. З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

При цьому, ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Аналіз положень ч. 3 ст. 53, ч. 1, 2 та 5 ст. 54, ст. 58 МК України дає підстави для висновку про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов'язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару (аналогічні висновки наведені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 10.03.2016 № К/800/36615/15 і № К/8006619/15).

Відповідно до положень п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.

Також, як зазначено в постановах Верховного Суду України № 21-127а15 від 31.03.2015 та № 21-591а15 від 30.06.2015, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляді цих товарів, порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення митної вартості товарів. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Наявні матеріали справи (зокрема, зміст графи 33 рішення № 100190000/2012/313284/2 свідчать про те, що при перевірці правильності визначення декларантом позивача митної вартості товару митниця дійшла висновку, про наявність у наданих позивачем для митного оформлення товару за обраним декларантом основним методом визначення митної вартості товару основних документах розбіжностей та про неповноту відомостей, на підставі того, що: 1) в інвойсі вказано, що вартість упаковки включено в ціну товару, але не можливо виділити і провести розрахунок ціни упаковки; 2) подані до оформлення інвойси від продавця та третіх осіб під одним номером та продатовані однією датою 03.12.2012, що також викликає сумніви; 3) в наданому прайс-листі продавця не вказано умови поставки. В зв'язку з чим Київською регіональною митницею від підприємства були витребувані додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару і обраний метод її визначення.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали суд дійшов висновку про хибність таких висновків митного органу, оскільки декларантом позивача були подані всі необхідні для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені ч. 2 ст. 53 МК України, а саме: декларація митної вартості товару (у зв'язку з понесенням витрат на транспортування товару за маршрутом м. Гданськ (Польща) - м. Київ, 1130 км, фактично до державного кордону України, - пп. Ягодін - 607 км) , зовнішньоекономічний договір (контракт) та додаткові угоди до нього, рахунок-фактура (інвойс), транспортні (перевізні) документи. Такі документи, на думку суду, містять достовірні числові дані, які підтверджують митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 МК України.

Так, у відповідності до умов контракту № 01/10 від 05.07.2004 з урахуванням змін внесених до нього додатком № 81/12 від 28.11.2012, продавець (фірма «Elpis», Латвія) продає покупцю (позивачу) товар (чорнослив 60/70 без кісточки, походження з країни Чілі, двома партіями по 12 010 кг та 9 990 кг, всього 22 000 кг) на умовах FCA Гданськ (згідно Інкотермс-2000). Поставка товару здійснюється на умовах FCA Гданськ від імені фірми «Elpis». Оплата здійснюється у доларах США. Ціна товару включає в себе вартість товару (вага нетто), транспортування, тару, пакування і маркування.

При цьому, згідно Інкотермс (офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (в редакції 2000 року), що регулюють питання, яка зі сторін договору купівлі-продажу повинна здійснити необхідні для перевезення і страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, і які витрати несе кожна із сторін термін «FСА» («FRЕЕ САRRІЕR (named рlасе)» в перекладі «франко-перевізник» (…назва місця) означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов'язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару. Цей термін може бути застосований незалежно від виду транспорту, включаючи змішані (мультимодальні) перевезення. Під словом «перевізник» розуміється будь-яка особа, що на підставі договору перевезення зобов'язується здійснити або забезпечити здійснення перевезення товару залізницею, автомобільним, повітряним, морським, внутрішнім водним транспортом або комбінацією цих видів транспорту. Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що виконав свої обов'язки щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.

У відповідності до визначених Правилами обов'язків продавця, у випадку поставки товару на умовах FСА, останній не зобов'язаний укладати договори перевезення та страхування. Водночас згідно зі ст. А4 Правил продавець зобов'язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 "а", у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки. Поставка вважається здійсненою: а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього; б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 "а", нерозвантаженим з транспортного засобу продавця.

Порядок розподілу витрат сторін обумовлено в ст. А.6 і Б.6. Зокрема, продавець зобов'язаний, з урахуванням положень статті Б.6: нести всі витрати, пов'язані з товаром, до моменту здійснення його поставки у відповідності з статтею А.4; сплатити, коли це належить, витрати митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару.

Наявні матеріали справи (а саме: додаток № 81/12 від 28.11.2012 до контракту № 01/10 від 05.07.2004, інвойс продавця фірми «Elpis» від 03.12.2012 № ZK201208480, декларація митної вартості (графа 3), а також графа 20 електронної митної декларації свідчать, що базисною умовою поставки товару за контрактом № 01/10 від 05.07.2004 (зі змінами) визначено FCA Гданськ, Польща.

Згідно даних інвойсу продавця фірми «Elpis» від 03.12.2012 № ZK201208480, міжнародної автомобільної накладної (CMR) № 0475137 від 03.12.2012, митної декларації країни відправлення № 12PL322020E0030572 від 03.12.2012, сертифікату походження товару № PL/MF/AF0032657 від 03.12.2012, а також даних графи 2 електронної митної декларації даний товар був поставлений до визначеного додатком до контракту місця поставки (м. Гданськ, Польща) третьою особою - безпосереднім виробником оцінюваної партії товару фірмою «Atlanta Poland S.A.» (Польща) на виконання умов контракту № АР 12/11-15 від 15.11.2012, укладеного з покупцем товару - фірмою «Elpis» (Латвія).

На підтвердження цього позивач подав до суду додатково копії контракту № АР 12/11-15 від 15.11.2012 (предметом якого є продаж фірмою «Atlanta Poland S.A.» на користь фірми «Elpis» товару - «Dried pitted prunes ashlock 60/70» в обсязі 22 000 кілограмів вартістю 51 700 дол. США, за ціною 2,35 дол. США за 1 кілограм, на умовах поставки - Гданськ, Польща. В якості безпосереднього одержувача товару визначено ПП «Елпіс-Україна»), проформи (інвойсу) фірми «Atlanta Poland S.A.» № Е201200243; інвойсу фірми «Atlanta Poland S.A.» від 03.12.2012 № ZK201208480 по контракту № АР 12/11-15 від 15.11.2012 на суму 51 700 дол. США, прайс-листа фірми «Atlanta Poland S.A.» від 03.12.2012, виписки з АТ «Swedbank» за 28.11.2012.

Таким чином, обставина щодо однаковості дат і номерів інвойсів виробника товару фірми «Atlanta Poland S.A.» за контрактом № АР 12/11-15 від 15.11.2012 та продавця товару фірми «Elpis» за контрактом № 01/10 від 05.07.2004 не впливає на зміст таких документів та не викливає сумнів у їх достовірності.

03.12.2012, після прибуття партії товару до місця завантаження (Гданськ, Польща), вказаний товар переданий фірмою «Atlanta Poland S.A.» перевізнику позивача та доставлений на автомобілі АЕ3996НА/АЕ3906ХО до місця розвантаження - м. Київ, Україна, що засвідчується копію CMR № 0475137 від 03.12.2012 з відмітками відправника товару - фірми «Atlanta Poland S.A.», перевізника та митних органів України.

Вартість оцінюваної партії товару згідно інвойсу продавця фірми «Elpis» від 03.12.2012 № ZK201208480 становила 55 880 дол. США на умовах поставки FCA Гданськ (в тому числі за ціною 2,54 дол. США за один кілограм продукції) та включала в себе вартість пакування. Враховуючи визначені Правила поставки на умовах FCA та умови контракту № АР 12/11-15 від 15.11.2012 між фірмами «Atlanta Poland S.A.» і «Elpis», суд дійшов висновку, що продавець при реалізації оцінюваної партії товару не ніс витрати на транспортування та страхування товару, а вартість оцінюваної партії товару фактично складалася з вартості придбання (по 2,53 дол. за один кілограм) та витрат на пакування товару.

Зауваження Київської регіональної митниці до розміру ціни оцінюваної партії товару (55 880 дол. США) та змісту наданого декларантом прайс-листа продавця товару як такого що не містить умов поставки суд вважає формальними та несуттєвими, з тих мотивів, що єдина форма прайс-листа як довідника цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, не затверджена на законодавчому рівні. Між тим, у даному випадку розмір ціни за одиницю товару (один кілограм), яка містяться в наданих до митного оформлення документах (інвойс фірми «Elpis» від 03.12.2012 № ZK201208480), можна ідентифікувати з поставкою оцінюваних товарів на визначених умовах згідно Інкотермс. Правильність розрахунку продавцем фірмою «Elpis» ціни товару за контрактом № 01/10 від 05.07.2004 з урахуванням додатку № 81/12 від 28.11.2012 відповідачем жодними документальними доказами спростована не була.

Нормами ч. 10 ст. 58 МК України передбачено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості) понесені покупцем, як: вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами; вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов'язаних із пакуванням; сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів; матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо). У випадку якщо до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати, зазначені у ч. 10 ст. 58 цього Кодексу, і якщо вони не включались до ціни, то для митного оформлення товару згідно п. 1 ч. 2 ст. 53 МК України має надаватися декларація митної вартості.

В даному випадку витрати на пакування оцінюваної партії товару вже були включені до ціни товару, а документальні докази понесення позивачем додаткових витрат - витрат на перевезення товару з місця поставки (Гданськ, Польща) до державного кордону України в сумі 6 000 грн., що були включені до розрахованої декларантом позивача митної вартості товару, підтверджуються довідкою ТОВ «Кепітал Лоджистік енд Транспорт Юкрейн» № 06/12 від 06.12.2012.

Достовірність та правильність таких транспортних витрат позивача відповідачем 1 не заперечується.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем були надані всі необхідні документи, які містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всі відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари.

Натомість, митницею не доведено наявність обґрунтованих сумнівів щодо достовірності поданих декларантом відомостей щодо ціни товару (жодних суперечностей чи розбіжностей, та неповноти даних).

Таким чином, з урахуванням зазначеного, на думку суду, подані декларантом позивача документи, в даному випадку, слід вважати належними та достатніми для підтвердження та визначення митної вартості товару, а митного органу не було підстав витребовувати у декларанта додаткові документи, оскільки сумніви з підстав, викладених у оскаржуваному рішенні, необґрунтовані в розумінні ст. 53 МК України, а отже митниця не спростувала числові значення складових митної вартості товарів такими сумнівами. Дані обставини свідчать про визначення митним органом митної вартості оцінюваної партії товару та її коригування за резервним методом з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення Київської регіональної митниці ДФС про визначення митної вартості товару від 10.12.2012 № 100190000/2012/313284/2.

Стосовно правомірності позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача підготувати висновок про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів у розмірі 34 320,90 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

Згідно із п. 14.1.115 ч. 1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), правила якого застосовуються до відносин, пов'язаних зі справлянням митних платежів, як надміру сплачені грошові зобов'язання розуміють суму коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

На підставі наведеної норми ст. 55 МК України закону позивач подав нову ВМД з митною вартістю, визначеною Київською регіональною митницею згідно рішення про коригування митної вартості від 10.12.2012 № 100190000/2012/313284/2. Оскільки скоригована митна вартість була більшою від заявленої, відповідно зросла і база оподаткування митними платежами товарів та збільшився податок на додану вартість, який був фактично сплачений позивачем.

Враховуючи висновки суду про протиправність рішення про коригування митної вартості товарі, що наведені вище по тексту судового рішення, суд приходить до висновку про надмірну сплату позивачем в грудні 2012 року податку на додану вартість в сумі 34 320,90 грн., перерахованої до бюджету за ВМД № 100190000/2012/344148 від 11.12.2012.

Порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надміру сплачених платежів законодавчо врегульовані.

Зокрема, згідно із ч. 1 - 4 ст. 301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Також, відповідно до ч. 43.1 - 43.5 ст. 43 ПК України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно п. 2, п. 3 Порядку взаємодії митних органів з органами Державного казначейства України в процесі повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи, затвердженим спільним наказом Державної митної служби України та Державного казначейства України від 20.07.2007 № 611/147, (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25.09.2007 за № 1095/14362 та втратив чинність 25.02.2014, тобто діяв на момент виникнення спірних правовідносин) повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів здійснюється на підставі висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації. Зазначений висновок оформлюється відповідно до заяви платника, яка подається до митного органу, що здійснював оформлення митної декларації (далі - митний орган). Платник подає заяву про повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів відповідно до пункту 1 розділу III Порядку повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, затвердженого наказом Державної митної служби України від 20.07.2007 № 618, в якій зазначаються напрями зарахування коштів, які повертаються. Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Пунктом 4 цього Порядку передбачалося, що загальний строк прийняття митним органом рішення про повернення платникам помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів не повинен перевищувати одного місяця.

У відповідності до положень п. 5, 7, 8 і 11 нині чинного Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.12.2015 № 1146 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 31.12.2015 за № 1679/28124), повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Після реєстрації в органі ДФС заява платника про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань (крім грошових зобов'язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів) передається на розгляд до структурних підрозділів, що виконують функції з адміністрування відповідних податків і зборів та погашення заборгованостей. Не пізніше другого робочого дня, наступного за днем реєстрації, заява з відміткою вказаних підрозділів щодо правомірності повернення передається до структурного підрозділу, на який покладено функцію з підготовки висновку.

Заява платника про повернення помилково або надміру сплачених грошових зобов'язань з митних та інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, після реєстрації передається до структурного підрозділу митниці ДФС, на який покладено функцію з підготовки висновку.

За платежами, належними державному бюджету, орган ДФС у строк не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви передає висновки згідно з реєстром висновків за платежами, належними державному бюджету, для виконання відповідному органу Казначейства.

На підставі отриманих висновків відповідний орган Казначейства здійснює повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у визначеному законодавством порядку.

Судом встановлено, що в квітні ТОВ «Елпіс-Україна» надіслало на адресу Київської міжрегіональної митниці ДФС заяви від 26.04.2016 № 188 і № 188/2 про підготовку висновку про повернення з державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів у розмірі 34 320,90 грн., що були отримані митницею у в травні 2016 року.

В своїх заявах товариство посилалося на факт отримання 16.12.2013 з державного бюджету суми надміру сплаченого податку на додану вартість у розмірі 34 320,90грн., що засвідчується копією електронного платіжного доручення Державної казначейської служби України № 42910 від 16.12.2013 на вказану суму коштів.

Згідно тексту цього платіжного доручення та письмових пояснень позивача, повернення ПП «Елпіс-Україна» коштів у сумі 34 320,920 грн. відбувалося в порядку виконання постанови листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2013 № 2а-17876/12/2670 на підставі виконавчого листа суду від 20.08.2013.

Таким чином, підприємство отримало з державного бюджету у повному обсязі надмірно сплачену суму коштів (податок на додану вартість) у зв'язку з коригуванням митної вартості товарів згідно оскаржуваного рішення Київської регіональної митниці від 10.12.2012 № 100190000/2012/313284/2 на підставі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2013, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.07.2013 у справі № 2а-17876/12/2670.

З урахуванням того, що в подальшому вказані судові рішення у справі № 2а-17876/12/2670 були скасовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.03.2016 № К/800/42830/13 та тої обставини, що процедура повернення коштів була здійснена в іншому порядку, ніж було встановлено для повернення помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних платежів (Порядок № 611/147), позивач просив у відповідача привести у відповідність таку процедуру повернення надміру сплачених сум податку на додану вартість у розмірі 34 320,90 грн. шляхом підготовки висновку про повернення коштів без фактичного їх повернення.

Документальні докази надання відповідачем відповідей на вказані заяви позивача сторони до матеріалів справи не надали та про наявність таких не повідомили.

За результатами дослідження наявних матеріалів справи та виходячи зі змісту норм ст. 301 МК України та ст. 43 ПК України, положень Порядку № 1146 суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині, оскільки станом день звернення ТОВ «Елпіс-Україна» до митного органу із заявами про повернення коштів (податку на додану вартість) у розмірі 34 320,90 грн. останні вже не мали статус надмірно сплачених, бо були повернуті платнику. Більш того чинний Порядок № 1146 не визначає для митних органів процедуру оформлення висновку на повернення надміру та/або помилково сплаченої суми митних та інших платежів без передачі такого висновку до органу казначейської служби для виконання.

При цьому, та обставина, що надміру сплачена позивачем в 2012 році сума податку на додану вартість у розмірі 34 320,90 грн. була повернута органом казначейської служби в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», не впливає на відновленні права позивача у випадку повторного скасування судом рішення митного органу про коригування митної вартості товару.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару від 10.12.2012 № 100190000/2012/313284/2, та про відсутність правових підстав для задоволення решти позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 11, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Елпіс-Україна» задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської регіональної митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 10.12.2012 № 100190000/2012/313284/2.

3. В решті позовних вимог відмовити.

5. Стягнути судові витрати у розмірі 32,19 грн. (тридцять дві гривні) 19 копійок на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Елпіс-Україна» () шляхом їх безспірного списання з рахунків Київської міської митниці ДФС () за рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський