Справа № 2а-719/12/0770
Суддя: Зайцев М.П.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2016 р. м. Київ К/800/66672/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Зайцева М.П.,

суддів: Веденяпіна О.А., Загороднього А.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного підприємства "Л.В.М." на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у справі № 2а-719/12/0770 (9104/122334/12) за позовом Приватного підприємства "Л.В.М." до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Закарпатської області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Приватне підприємство "Л.В.М." (далі - ПП "Л.В.М.") звернулось в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Закарпатської області (далі - ДПІ) в якому просило суд: визнати протиправними дії ДПІ та її посадових осіб щодо проведення документальної позапланової невиїзної перевірки з питань фінансово-господарських відносин із ТзОВ "Транс-Нафта 2009" за період з 01 липня 2011 року по 31 липня 2011 року, з 01 вересня 2011 року по 30 листопада 2011 року, на підставі наказу від 31 січня 2012 року № 80 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки" за результатами якої складено акт від 13 лютого 2012 року № 94-232/32165097;

визнати протиправними дії ДПІ та її посадових осіб щодо визнання правочинів, укладених ним з контрагентом-постачальником ТзОВ "Транс-Нафта 2009" за період з 01 липня 2011 року по 31 липня 2011 року, з 01 вересня 2011 року по 30 листопада 2011 року такими, що порушують публічний порядок, суперечать інтересам держави та суспільства, вчинені удавано з метою приховування сплати податків третіх осіб, такими, що мають ознаки нікчемності та є нікчемними в силу закону; визнати протиправними дії ДПІ та її посадових осіб щодо коригування (зменшення) йому сум податкових зобов'язань та податкового кредиту на загальну суму 571 162,00 грн., у тому числі за липень 2011 року - 103 241,00 грн., вересень 2011 року - 147 097,00 грн., жовтень 2011 року - 128 082,00 грн., листопад 2011 року - 192 742,00 грн.; зобов'язати відповідача відновити в електронних базах системи приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності щодо проведення автоматизованого контролю податкової декларації з податку на додану вартість за липень, вересень, жовтень, листопад 2011 року на районному рівні та системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України даних податкової звітності показники його звітності за липень, вересень, жовтень, листопад 2011 року, у стан до проведення перевірки, без врахування висновків акта перевірки від 13 лютого 2012 року № 94-232/32165097.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить їх рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії ДПІ та її посадових осіб щодо коригування (зменшення) йому сум податкових зобов'язань та податкового кредиту на загальну суму 571 162,00 грн., у тому числі за липень 2011 року - 103 241,00 грн., вересень 2011 року - 147 097,00 грн., жовтень 2011 року - 128 082,00 грн., листопад 2011 року - 192 742,00 грн., та зобов'язання відповідача відновити в електронних базах системи приймання та комп'ютерної обробки податкової звітності щодо проведення автоматизованого контролю податкової декларації з податку на додану вартість за липень, вересень, жовтень, листопад 2011 року на районному рівні та системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА України даних податкової звітності показники його звітності за липень, вересень, жовтень, листопад 2011 року, у стан до проведення перевірки, без врахування висновків акта перевірки від 13 лютого 2012 року № 94-232/32165097, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що в результаті проведеного аналізу поданої декларації з податку на додану вартість ПП "Л.В.М.", електронної бази даних "Автоматизоване співставлення розшифровок податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" податковим органом встановлено наявність розбіжностей по завищенню податкового кредиту з контрагентом ТзОВ "Транс-Нафта 2009". У зв'язку з виявленням фактів, що свідчать про можливі порушення позивачем податкового законодавства, ДПІ на адресу позивача був направлений запит від 13 грудня 2011 року № 2726/23-10, в якому ПП "Л.В.М." запропоновано надати завірені копії документів, що підтверджують факт взаєморозрахунків з контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями за період з 01 жовтня 2011 року по 31 жовтня 2011 року.

В свою чергу відповідні документи не надано, з огляду на що податковим органом на підставі підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), а саме, у зв'язку з ненаданням позивачем в повному обсязі документального підтвердження на обов'язковий письмовий запит ДПІ протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту прийнято наказ від 31 січня 2012 року № 80 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з 31 січня 2012 року по 06 лютого 2012 року за період з 01 липня 2011 року по 30 листопада 2011 року.

За результатами вищенаведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань фінансово-господарських відносин ДПІ складено акт від 13 лютого 2012 року № 94-232/32165097, в якому зроблено висновки про порушення позивачем вимог пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов'язань з податку на додану вартість з тих підстав, що правочини між позивачем і ТзОВ "Транс-Нафта 2009" з придбання товарів та правочини між позивачем і іншими покупцями визнаються відповідачем нікчемними.

Разом з тим, судами встановлено, що ДПІ за результатами проведеної перевірки в інформаційній системі податкового органу здійснено коригування показників податкових зобов'язань та податкового кредиту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскаржувані дії не порушують права та законні інтереси позивача в сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій передчасними, зробленими з порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а відтак оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 цього Кодексу визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За приписами підпункту 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 ПК України способом здійснення податкового контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів.

Згідно зі статтею 71 ПК України Інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Підпунктом 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 ПК України визначено, що для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК результати перевірок оформляються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності), у разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

У разі незгоди платника податків з висновками акта такий платник зобов'язаний підписати такий акт перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта або окремо в строки, передбачені цим Кодексом.

Статтею 74 ПК України установлено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 74.1 цієї статті); зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань (пункт 74.2 згаданої статті).

За змістом позиції Верховного Суду України, що висловлений у справі № 21-511а14, постанову в якій ухвалено 9 грудня 2014 року, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю, і така інформація не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку.

Тобто, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків а, такий акт відповідно, не порушує прав останнього. Включення суб'єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

Таким чином, дії контролюючого органу стосовно внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок проведення податкової перевірки, у тому числі й складеного за її результатами акта, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов'язків із збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку. Зазначені дії самі по собі не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав і не породжують для нього обов'язкових юридичних наслідків.

Наведене також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена у постановах від 3 листопада 2015 року та 4 листопада 2015 року (справи №№ 21-99а15, 21-2261а15 відповідно)

Водночас суди першої та апеляційної інстанції зазначеному оцінки не надали та не перевірили чи оскаржувані дії відповідача щодо внесення змін до автоматизованих систем порушують права та законні інтереси позивача в сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надання оцінки всім важливим аргументам сторін, що беруть участь у справі, становить гарантію дотримання принципу справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року.

Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Вищим адміністративним судом України правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.

Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та(або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Л.В.М." задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 травня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2014 року у справі № 2а-719/12/0770 (9104/122334/12) скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам та оскарженню не підлягає.

Судді: М.П. Зайцев

О.А. Веденяпін

А.Ф. Загородній