Справа № 826/1282/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 липня 2016 року № 826/1282/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.01.2016 № , -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1 з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 18.01.2016 № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на протиправність податкового повідомлення-рішення від 18.01.2016 № , яким ОСОБА_1 донарахований податок з доходів фізичних осіб у розмірі 249 369,72 грн., оскільки проценти за користування кредитом, нараховані банком відповідно до умов договору та анульовані за його рішенням, не є доходом платника податків у вигляді «додаткового блага» у розумінні норм абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у письмових запереченнях від 22.03.2016. В тексті своїх заперечень ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві вказала на законність та обґрунтованість висновків акта перевірки від 28.12.2015 № 7211/26-58-17-01-17-, та відповідно про правомірність винесеного на його підставі податкового повідомлення-рішення.

В судовому засіданні 23.03.2016 за участю представників сторін суд у відповідності до ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, 16.05.2006 між позивачем та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» був укладений договір кредиту № 42.06-07/120, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 178 450 доларів США під сплату 14 процентів річних для придбання іменних безпроцентних облігацій (з урахуванням змін до цього договору кредиту, внесених додатковою угодою від 21.10.2008). Кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту до 15.05.2021.

31.07.2014 між публічним акціонерним товариством «УКРСОЦБАНК» і ОСОБА_1 укладено договір № 1 про внесення змін до договору кредиту № 42.06-07/120 від 16.05.2006, згідно якого сторони узгодили, що станом на дату укладання цього договору про внесення змін заборгованість за договором кредиту складає: заборгованість за кредитом в сумі 148 720 доларів США та заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 121 375,84 доларів США.

Відповідно до п. 3.2 - 3.4 цього договору сторони домовились, що погашення кредиту в сумі 148 720 доларів США здійснюється позичальником не пізніше 31.07.2014.

У разі належного виконання позичальником умов, які викладені у п. 3.2. цього договору про внесення змін, залишкова заборгованість позичальника перед кредитором за процентами в сумі, зазначеній у п. 2.2. цього договору про внесення змін, нараховані кредитором за договором кредиту, підлягають анулюванню (прощенню), з урахуванням вимог Податкового кодексу України. Датою анулювання (прощення) такої заборгованості вважається перший банківський день, наступний за датою виконання позичальником зазначених вище умов (тобто, за датою здійснення позичальником передбаченого п.3.2. цього Договору про внесення змін платежу). Шляхом укладання цього договору про внесення змін позичальник погоджується, що він повідомлений про анулювання (прощення) заборгованості на зазначених вище умовах та про свій обов'язок самостійно сплатити податок з таких доходів і відобразити їх у річній податковій декларації відповідно до вимог Податкового кодексу України. Перерахунок суми анульованої (прощеної заборгованості в національну валюту з метою декларування та сплати податку здійснюється позичальником самостійно за офіційним курсом Національного банку України на визначену вище дату анулювання (прощення) заборгованості.

Нараховані кредитором неустойки за договором кредиту на дату підписання цього договору про внесення змін не застосовуються.

Згідно довідки ПАТ «УКРСОЦБАНК» № 10.1-186/96-1021 від 26.01.2016, виданої позивачу, по кредиту згідно договору кредиту № 42.06-07/120 від 16.05.2016 в рахунок погашення заборгованості було перераховано наступні суми: за період з 16.05.2006 по 01.04.2011 сплачений борг за кредитом в сумі 29 730 доларів США (що в еквіваленті на національну валюту складає 149 904,99 грн.) та сплачено відсотків у сумі 49 173,54 доларів США (що в еквіваленті на національну валюту складає 247 953,70 грн.), за період з 01.04.2011 по 01.08.2014 сплачений борг за кредитом у сумі 148 720 доларів США (що в еквіваленті на національну валюту складає 1 799 102,71 грн.). Крім того, 01.08.2014 відбулося анулювання кредитної заборгованості (а саме відсотків) по договору кредиту на суму 121 375,84 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту складає 1 468 313,64 грн.

З тексту письмових заперечень представника відповідача вбачається, що позивачем до ДПІ податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік подано не було.

В період з 15.12.2015 по 21.12.2015 працівником ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань дотримання податкового законодавства з податку на доходи фізичних осіб фізичною особою ОСОБА_1 за період з 01.01.2014 до 31.12.2014, за результатами чого складений акт від 28.12.2015 № 7211/26-58-17-01-17-.

Згідно висновків цього акта перевірки працівником відповідача встановлено, що в порушення вимог пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 49.1, пп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 57.1 ст. 57, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 176.1 ст. 176, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України позивач не подав до податкової інспекції декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік та не задекларував доходи у сумі 1 468 313,64 грн., отримані від ПАТ «УКРСОЦБАНК», як додаткове благо у вигляді суми боргу анульованої кредитором за самостійним рішенням, та відповідно занизив податкове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на 249 369,72 грн.

18.01.2016 на підставі зазначеного акта перевірки ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняла оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Р» за № , яким визначило ОСОБА_1 до сплати суму грошового зобов'язання по податку з доходів фізичних осіб у розмірі 311 882,15 грн., в тому числі 249 369,72 грн. за основним платежем, 62 512,43 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Зі змісту цього податкового повідомлення-рішення та доданих до нього розрахунків податку і штрафних санкцій, вбачається, що сума штрафних санкцій, визначених позивачу з урахуванням приписів п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України та п. 120.1 ст. 120 цього ж Кодексу становить 62 342,43 грн. (що складає 25% від 249 369,72 грн.) + 170 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із цим позовом.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. ст. 164 Податкового кодексу України (далі - ПК України) базою оподаткування доходів фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.2 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п. 164.2 ст.164 ПК України.

При цьому, відповідно до пп. 14.1.47, 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Згідно з пп. 14.1.54 п. 14.1 ст. 14 зазначеного Кодексу дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов'язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов'язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

В свою чергу визначення «доходів», наведене у пп. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 ПК України, розуміється як загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

З контексту наведених норм Кодексу слідує, що визначальною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній або нематеріальній формі.

Наявні матеріали справи свідчать, що в 2014 році ПАТ «УКРСОЦБАНК» анульовано позивачу заборгованість за договором кредиту № 42.06-07/120 від 16.05.2016 за нарахованими відсотками (плата за користування кредитом) у розмірі 1 468 313,64 грн.

В силу норм абз. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо, крім випадків, передбачених ст. 165 цього Кодексу у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Між тим, у відповідності до пп. 165.1.49 п. 165.1 ст. 165 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються інші доходи, які згідно з цим Кодексом не включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Так, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання (пп. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПК України).

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 509 цього Кодексу зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед третьою особою - банком.

Таким чином, суд вважає, що на відміну від прощеного за кредитним договором боргу, скасована банком плата по кредиту не є доходом, отриманим як додаткове благо.

Також наявні матеріали справи свідчать про те, що кредитором (банком) рішення про анулювання суми заборгованості по відсотках за кредитом приймалося самостійно та до настання строків позовної давності.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсотки, які були нараховані боржнику (позивачу) за кредитним договором, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. Відповідно анульовані ОСОБА_1 банком відсотки у розмірі 1 468 313,64 грн. не є доходом, отриманим позивачем як додаткове благо, оскільки на відміну від суми кредиту, що надається безпосередньо позичальнику, відсотки ним не отримується, та вказана сума стягується на розсуд самого банку.

Аналогічні правові висновки наведені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 08.12.2015 № К/800/36455/15, від 10.02.2016 № К/800/26570/15, від 17.02.2016 № К/800/31271/15, від 23.02.2016 № К/800/46868/15 і К/800/53784/15, від 01.03.2016 № К/800/5293/15, від 31.05.2016 № К/800/63798/14, від 12.07.2016 К/800/15996/15.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про безпідставність висновків контролюючого органу про порушення позивачем пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, абз. «д» 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України та п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49, п. 176.1 ст. 176, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України в частині заниження оподатковуваного доходу отриманого у вигляді додаткового блага та як наслідок правомірне неподання позивачем декларації за 2014 рік до податкової інспекції, у зв'язку з чим оскаржуване податкове повідомлення рішення суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 18.01.2016 № .

3. Судові витрати в сумі 3 118,83 грн. присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_2) за рахунок асигнувань Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві ().

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.О.Іщук