Справа № 344/3302/16-а
Суддя: Мелещенко Л. В.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/3302/16-а
Провадження № 2-а/344/190/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 року Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Мелещенко Л.В.

секретаря Мічути Т.Б.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі, -

В С Т А Н О В И В:

17 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача інспектора роти № 4 батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_4 про визнання дій незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 09 березня 2016 року інспектором роти № 4 батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_4 була винесена постанова серії ПС3 № 057827 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Позивач вважає, що постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства. За таких обставин позивач просить визнати незаконними дії інспектора роти № 4 батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_4 щодо складання постанови серії ПС3 № 057827 від 09 березня 2016 року, визнати незаконною та скасувати постанову та закрити провадження по справі.

Ухвалою суду від 02 червня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено ОСОБА_3 патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції.

Позивач у судове засідання з`явився, підтримав позовні вимоги на підставах, викладених у позові, просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача у судовому засіданні пояснив, що позивачем були порушені Правила дорожнього руху України, тому інспектором була складена постанова, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що під час несення служби було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій автомобіля марки BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив стоянку транспортного засобу ближче 3 м до суцільної лінії, а саме: 1,40 м, чим суттєво перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху, оскільки власника автомобіля тривалий час не було, тому було прийнято рішення про евакуацію транспортного засобу та здійснено фотозйомки евакуації автомобіля. Даний автомобіль суттєво перешкоджав тим учасникам дорожнього руху, які їхали по тій же смузі, де знаходився автомобіль, оскільки стоянка цього автомобіля примушувало їх обїжджати автомобіль, а у разі руху автомобіля по зустрічній смузі, то вони повинні були зупинятися.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

09 березня 2016 року інспектором роти № 4 батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_4була винесена постанова серії ПС3 № 057827 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до постанови, 09 березня 2016 року о 13 годині 09 хвилин у місті Івано-Франківськ по вулиці Шпитальна, 5 позивач здійснив стоянку автомобіля BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_1, ближче 3 метрів до суцільної лінії, а саме: 1,40 метра, чим суттєво перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху та порушив пункт 15.10а Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 5).

Згідно заказу-наряду № 0000097 від 08 березня 2016 року, вартість за послуги евакуатора становить 840,00 грн. (а.с. 6).

Позивач здійснив оплату за послуги за зберігання транспортного засобу та за послуги евакуатора (а.с. 7-8).

Позивач має посвідчення водія та є власником транспортного засобу BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 12-13).

08 березня 2016 року складений акт № 114 огляду затриманого транспорту, що передається на тимчасове зберігання (а.с. 14).

ОСОБА_1 звернувся з заявою до директора Івано-Франківської філії Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» про повернення з майданчика тимчасового зберігання транспортних засобів належний йому автомобіль марки BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 15).

08 березня 2016 року автомобіль позивача був тимчасово затриманий та доставлений на зберігання на спеціальний майданчик (а.с.16).

З фотокарток вбачається місце стоянки та обставини вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а саме: позивач здійснив стоянку автомобіля BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_1, ближче 3 метрів до суцільної лінії, чим суттєво перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху (а.с. 42-47).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої-другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до змісту статті 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (частини перша-друга статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, що зазначено у статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як передбачено частинами першою-третьою статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається. Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Пунктом 8.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно пункту 15.10 а Правил дорожнього руху України, стоянка забороняється у місцях, де заборонена зупинка.

Пунктом 15.9 д Правил дорожнього руху України встановлено, що зупинка забороняється у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

Частина третя статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає відповідальність водіїв за порушення, передбачені частинами першою, другою або третьою цієї статті, що спричинили створення аварійної обстановки, а саме: примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Частина перша статті 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначає, що у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 121, частиною третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху), статтями 122-5, 124, 126, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130, статтями 132-1, 206-1 цього Кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Виходячи з норм, викладених у статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом BMW 520, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив стоянку автомобіля ближче 3 метрів до суцільної лінії, а саме: 1,40 метра, що також було підтверджено позивачем у судовому засіданні.

Посилання позивача на те, що він не створював суттєвих перешкод дорожнього руху, суд не приймає до уваги, оскільки це спростовується тим, що стоянка автомобіля BMW 520 ближче 3 метрів до суцільної лінії, а саме: 1,40 метра, зобовязує інших учасників дорожнього руху, які рухаються по тій же смузі, де стоїть автомобіль позивача, обїжджати даний автомобіль, а у разі руху автомобіля по зустрічній смузі, то вони повинні зупинятися, тобто це примушує інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян, що свідчить про суттєве перешкоджання дорожньому руху.

Посилання позивача на те, що водії інших транспортних засобів продовжують вчиняти аналогічне правопорушення (а.с. 48-49) суд не приймає до уваги, оскільки це не має вирішального значення для кваліфікації дій водія за частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин суд знаходить пояснення позивача в обґрунтування позовних вимог безпідставними, а дії відповідача по складанню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності - правомірними, в межах наданих йому повноважень.

Крім того, відповідачем після встановлення вини позивача у вчиненні вищезазначеного правопорушення було накладено адміністративне стягнення у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доведений належним чином, тому заявлені вимоги про визнання дій інспектора незаконними, визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження по справі задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, відповідно до статей 122, 245, 251, 252, 258, 265-2, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись статтями 2, 4, 8, 11, 17, 71, 72, 94, 102, 128, 158, 161-163, 171-2, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону ОСОБА_3 патрульної поліції у місті Івано-Франківську ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 патрульної поліції у місті Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції про визнання дій незаконними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі відмовити у повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови, а у випадку застосування частини третьої статті 160Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, але якщо апеляційна скарга не була подана в строк, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Вступна та резолютивна частини постанови складені, підписані у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 18 липня 2016 року.

Повний текст постанови складений 21 липня 2016 року.

Суддя Л.В. Мелещенко