Справа № 808/1090/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року о/об 11 год. 44 хв.Справа № 808/1090/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, третя особа Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області, про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов від ОСОБА_1 (далі - позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (далі відповідач), третя особа Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області, в якому позивач просить суд:

- визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізької області щодо відмови, судді у відставці ОСОБА_1, виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою роботи суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на підставі частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453 від 07 липня 2010 року, який діяв на момент виникнення у мене права на відставку та на момент реалізації цього права протиправними;

- зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізької області виплатити, судді у відставці ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса проживання: 72319, АДРЕСА_1), вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою роботи суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453 від 07 липня 2010 року, який діяв на момент виникнення права на відставку та на момент реалізації цього права.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що в липні 2011 року ОСОБА_1 набула право на відставку. 06 березня 2014 року реалізувала своє право на відставку, звернувшись до верховної ради України із заявою про відставку. Вказує на те, що згідно статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №245З-VI від 07 липня 2010 року (який діяв на момент реалізації права позивача на відставку) заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до ОСОБА_2 ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання ОСОБА_2 рада юстиції повідомляє про це ОСОБА_2 кваліфікаційну комісію суддів України. Однак, позивач вказує на те, що в порушення даного Закону її було звільнено у відставку постановою Верховної ОСОБА_2 України 12 листопада 2015 року, тобто через 1 рік 8 місяців після звернення із заявою про відставку. Таким чином, зазначає, що порушення реалізації права позивача на відставку відбулися при відсутності будь-якої вини ОСОБА_1, а тому вважаю, що це право підлягає захисту. 12 лютого 2015 року був прийнятий Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII, який набрав чинності 28 березня 2015 року. Положеннями пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень цього закону встановлено, що заяви і скарги, подані до набрання чинності цим Законом, здійснюються відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла на момент подачі відповідної заяви (скарги). Зазначає, що застосування вищевказаної норми в законі не обмежено, а тому дія пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень закону поширюється і на статус судді у відставці. Отже, заява позивача про звільнення з посади судді у відставку була розглянута відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла станом на 06 березня 2014 року, тобто на момент подачі заяви, а тому статус позивача, як судді у відставці, регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час реалізації права на відставку, тобто на 06 березня 2014 року. Позивач зазначає, що подаючи заяву про звільнення з посади судді у відставку у встановленому законом порядку 06 березня 2014 року, ОСОБА_1 вчинила юридичну дію та здійснила своє конституційне суб'єктивне право на відставку. Внаслідок цих дій виникли правовідносини, що стосуються і статусу судді у відставці та його грошового забезпечення. На підставі вищевикладеного зазначає, що оскільки позивач звернулась до Верховної ОСОБА_2 України із заявою про відставку 06 березня 2014 року, в період дії частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІ від 07 липня 2010 року, яка передбачає вихідну допомогу у розмірі 10 заробітних плат за останньою посадою, вважаю дії ТУ ДСА України в Запорізькій області такими, що порушують гарантовані Конституцією України та іншими Законодавчими актами права, та такими, що суперечить статті 58 Конституції України щодо застосування Закону у часі, вважає, то відмова відповідача у виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги не відповідає вимогам законодавства України.

Позивач в судове засідання 30 червня 2016 року не прибув, в позовній заяві просив справу розглядати за відсутності ОСОБА_1.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, проти позову заперечив з підстав викладених у письмових заперечень наданих до суду 10 травня 2016 року (вх. №14320), відповідно до яких зазначає, що заява про відставку, заява пр. звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до ОСОБА_2 ради юстиції. Яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу. який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесеного такого подання ОСОБА_2 рада юстиції повідомляє про це ОСОБА_2 кваліфікаційну комісію суддів України. Вказує на те, що суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про звільнення, за що отримує суддівську винагороду. Зазначає, що суддям які виходили у відставку після 31 березня 2014 року починаючи з 01 квітня 2014 року виплата вихідної допомоги законодавством передбачена не була.

Представник відповідача 30 червня 2016 року, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, 05 травня 2016 року через службу діловодства суду подав заяву відповідно до якої просить суд позовні вимоги задовольни.

Разом з тим, 05 травня 2016 року до суду подано клопотання, про розгляд справи без участі представника Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Частиною 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною 1 статті 41 КАС України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд з'ясував наступне.

ОСОБА_1, з 03 травня 1993 року по 16 листопада 2015 року працювала на посаді судді Мелітопольського міського суду Запорізької області, а в подальшому - на посаді судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Відповідно до рішення ОСОБА_2 Юстиції України від 16 липня 2015 року № 213/0/15-15 «Про внесення подання до Верховної ОСОБА_2 України про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку» 06 березня 2014 року позивач звернулась до Верховної ОСОБА_2 України із заявою про звільнення її у відставку.

Так, Наказом №111-к Голови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області «Про виключення зі складу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області судді Притуло Л.В.» виключено зі складу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1 16 листопада 2015 року у звязку зі звільненням її відповідно до Постанови Верховної ОСОБА_2 України від 12 листопада 2015 року №788-VIII «Про звільнення суддів» у звязку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до розрахунку територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області, станом на 16 листопада 2015 року стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді , який дає право на відставку, складає: 22 роки 06 місяців 13 днів, у тому числі 01 рік 11 місяців 00 днів навчання у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, всього - 24 роки 05 місяців 13 днів.

12 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області із заявою в якій просила виплатити, судді у відставці ОСОБА_1, вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Відповідно до листа Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 21 березня 2016 року №08-05/710 ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області.

Не погоджуючись з такими діями Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, позивач 01 квітня 2016 року звернувся з позовом до суду.

Зясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У даному випадку при розгляді справи використовуються нормативно-правові акти, які були чинні під час виникнення спірних правовідносин.

Стаття 126 Конституції України визначає незалежність і недоторканність суддів, що гарантуються Конституцією і законами України.

Відповідно до пункту 9 частини 5 статті 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, зокрема у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, а також визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів визначаються Закон України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07 липня 2010 року.

Звільнення судді з посади за його заявою про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням визначено статтею 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно частини 1 статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена ОСОБА_2 ради юстиції, ОСОБА_2 кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби (стаття 131 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частиною 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначен, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зазначене вбачається також і з рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103,109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення», абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Так, Конституційний Суд України зазначив, що аналіз розділу VІІІ Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Конституційним Судом України також зауважено, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків.

Тобто, реалізація права судді на відставку за наявності підстав, встановлених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», є підставою для виплати такому судді вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Суд враховує, що з 01 квітня 2014 року, набрав чинності Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Водночас зазначена обставина не є підставою для позбавлення позивача права на отримання вихідної допомоги, оскільки право на відставку реалізовано ним до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

Відповідно до частини 3 статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до ОСОБА_2 ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Згідно з пункту 4 параграфа 2.1 розділу II Регламенту ОСОБА_2 ради юстиції, затвердженого рішенням ОСОБА_2 ради юстиції від 04 квітня 2010 року № 791/0/15-10, розгляд питання про відставку судді включає в себе з'ясування дійсного волевиявлення судді, який подав заяву про відставку, з метою перевірки відсутності стороннього впливу на суддю або примусу.

Наведені правові норми вказують, що ОСОБА_2 рада юстиції за наявності у судді відповідного стажу роботи повноважна перевіряти лише справжність волевиявлення судді, водночас відмовити в задоволенні заяви про відставку з інших підстав ОСОБА_2 рада юстиції не правомочна.

Подібну роль у цьому процесі відведено й ОСОБА_3 України, оскільки, згідно з положеннями статті 216 Регламенту Верховної ОСОБА_3 України, затвердженого Законом України «Про Регламент Верховної ОСОБА_3 України», керівництво Верховної ОСОБА_3 України лише забезпечує організацію підготовки цього питання до розгляду на пленарних засіданнях.

Отже, подання позивачем заяви про відставку за наявності відповідного стажу на посаді судді вказує на реалізацію ним права на відставку.

Як зазначено вище, заяву про відставку позивач подала 06 березня 2014 року, тоді як фактичне виключення зі складу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на підставі постанови Верховної ОСОБА_3 України відбулося 16 листопада 2015 року, тобто більш ніж через півтора року після подання позивачем вищевказаної заяви до Верховної ОСОБА_3 України.

Разом з тим, на переконання суду, тривалий період, протягом якого не вирішувалося питання про звільнення позивача з посади судді у відставку, не залежав від його волі, а тому не може впливати на вирішення питання про нарахування та виплату вихідної допомоги за законодавством, чинним на час подання ним заяви про відставку.

Суд при вирішенні спору також враховує, що позбавлення позивача права на отримання відповідної вихідної допомоги у зв'язку з відставкою суперечить приписам статті 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинник законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюється на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

Конституційний Суд України відзначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізувати інше право (гарантію). Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене статтею 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення.

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді, при цьому не може виокремлюватися певна категорія суддів у відставці, які не мають права на отримання вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку з підстав, не пов'язаних з статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя.

Відтак, враховуючи, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими Законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Таким чином, оскільки право на відставку позивачем реалізовано до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», він має право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини 1 статті 136 Закону Україну «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до статті 145 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Державна судова адміністрація України здійснює організаційне забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом.

Державна судова адміністрація України підзвітна з'їзду суддів України.

Територіальні управління Державної судової адміністрації України утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Частиною 1 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Територіальні управління Державної судової адміністрації України є територіальними органами Державної судової адміністрації України.

Територіальні управління Державної судової адміністрації України здійснюють свою діяльність на основі положення про них, що затверджується Головою Державної судової адміністрації України (частина 6 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (даті - ТУ ДСЛ України в Запорізькій області) територіальним органом Державної судової адміністрації України та їй підпорядковується.

Згідно пункту 2 Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області ТУ ДСА України в Запорізькій області у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, указами Президента України та постановами Верховної ОСОБА_3 України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями з'їзду суддів України та ОСОБА_3 суддів України, Положенням про ДСЛ України, наказами ДСЛ України, рішеннями колегії ДСЛ України, іншими нормативно-правовнми актами та цим Положенням.

Основним завданням ТУ ДСА України в Запорізькій області організаційне забезпечення діяльності місцевих судів Запорізької області га фінансове забезпечення місцевих загальних судів Запорізької області і метою створення належних умов для діяльності судів, суддів цих судів га забезпечення роботи органів суддівського самоврядування (пункт 3 Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області)

Пунктом 4 Положення про територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області визначено повноваження ТУ ДСА України в Запорізькій області.

Відповідно до пункту 4.3 ТУ ДСА України в Запорізькій області зокрема здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності ТУ ДСА України в Запорізькій області та місцевих загальних судів Запорізької області.

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області є місцевим загальним судом, тому фінансове забезпечення його діяльності віднесено до повноважень територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізької області, що, відповідно, покладає на нього обов'язок виплатити позивачу вихідну допомогу у зв'язку з відставкою.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, відмова відповідача щодо виплатити вихідної допомогу позивачу є необґрунтованою, що зумовлює необхідність визнання судом такої відмови протиправною та зобов'язання нарахувати та виплатити вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суб'єктом владних повноважень у справі - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, то саме з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені судові витрати позивачу, документально підтверджені квитанціями №15373504 від 31 березня 2016 року про сплату судового збору у сумі 551,20 грн., та №15399684 від 06 квітня 2016 року про сплату судового збору у сумі 551,20 грн.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 71, 86, 94, 158 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізької області щодо відмови, судді у відставці ОСОБА_1, виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою роботи суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на підставі частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453 від 07 липня 2010 року, який діяв на момент виникнення у мене права на відставку та на момент реалізації цього права протиправними;

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізької області виплатити, судді у відставці ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, адреса проживання: 72319, АДРЕСА_1), вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою роботи суддею Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області на підставі частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» №2453 від 07 липня 2010 року, який діяв на момент виникнення права на відставку та на момент реалізації цього права.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 1102 (однієї ста двох гривень) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції .

Суддя Д.В. Татаринов