Справа № 826/6127/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

12 липня 2016 року 10:18 № 826/6127/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., за участі секретаря судового засідання Шендирук А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙСІПІ УКРАЇНА»
до Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
за участю

представника позивача - Тимуш С.М.,

представника відповідача - Піддубка Є.Д.,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» (надалі - позивач або ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.01.2016 № і № .

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю та безпідставністю висновків актів перевірок ГУ ДФС у м. Києві від 25.12.2015 № 13/26-15-13-01-02/36993740 та 17.03.2016 № 9/26-15-14-01-02/36993740 в частині завищення позивачем задекларованих показників від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік та суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за квітень 2014 року. На переконання позивача, реальність та законність правочинів, укладених ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» з контрагентами-постачальниками (ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд», ТОВ «Сектор газу» і ТОВ «Твінінг Тайм»), підтверджується наявними у нього належним чином оформленими первинними документами, що засвідчують факт отримання товариством транспортно-експедиційих послуг і товарно-матеріаціальних цінностей. Посилання контролюючого органу на відсутність у ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» товарно-траспортних накладних за результатми здійснених вантажних перевезень позивач вважає несуттєвими. Також позивач заперечує факт формування показника витрат за рахунок коштів, перерахованих фізичній особі ОСОБА_3 за оренду автомобіля.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на доводи викладені у письмових запереченнях від 19.05.2016, де зазначено про правомірність висновків актів перевірок та оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Працівниками ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2014, за результатами якої складений акт від 25.12.2015 № 13/26-15-13-01-02/36993740 (далі - акт перевірки).

Згідно висновків цього акта перевірки працівниками ГУ ДФС у м. Києві встановлено, що позивач порушив вимоги п. 44.1 ст. 44, п. 135.2 ст. 135, п. 138.2 і п. 138.4 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, пп. 153.1.4 п. 153.1 ст. 153 Податкового кодексу України в результаті віднесення до складу задекларованого показника витрат суму витрат у розмірі 3 538 542 грн. за рахунок фінансово-господарських операцій з ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд» (на підставі договору № ДГ-2/11 від 01.04.2011 щодо надання транспортно-експедиційних послуг), ТОВ «Сектор газу» (на підставі договору № ДГ-13/05/2013 від 13.05.2013 щодо надання транспортно-експедиційних послуг) і фізичною особою ОСОБА_3 (на підставі договору оренди автомобіля № 02/06 від 30.05.2014), та п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 цього ж Кодексу в результаті віднесення до складу податкового кредиту за звітний період квітень 2014 року податку на додану вартість у сумі 39 167 грн. на підставі податкової накладної, виписаної постачальником товару ТОВ «Твінінг Тайм».

Такі висновки працівників відповідача обумовлені наступним: 1) відсутністю у перевіряємого товариства документальних доказів фізичного переміщення вантажів за договорами транспортно-ескпедиційного обслуговування, укладеними з ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд» і ТОВ «Сектор-Газа», а саме - товарно-транспортних накладних; 2) формування витрат у сумі 143 934,29 грн. на підставі договору оренди автомобіля, укладеного з фізичною особою, та всупереч вимог ст. 799 Цивільного кодексу України не посвідченого нотаріально. У зв'язку з цим перевіряючі дійшли висновку про нікчемність такого договору оренди, та як наслідок про відсутність у позивача правових підстав для формування витрат на підставі первинних документів, складених за таким договором; 3) відсутністю у перевіряємого товариства документальних доказів факту отримання товару від постачальника ТОВ «Твінінг Тайм» (а саме факту виписки довіреності на особу, що отримувала такий товар згідно видаткової накладної), зберігання такого товару на складі покупця-позивача та монтажу (а саме: договорів оренди приміщень, складів, відкритих площадок, договорів та актів виконаних робіт на встановлення ємності), факту переміщення товару зі складу покупця до місця зберігання (договорів з перевізником, актів виконаних робіт і товарно-транспортних накладних). Крім того, на запит Головного управління ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» надало копії документів (перелік, яких наведений на стор. 26 акта перевірки), що свідчать про наявні розбіжності в найменуванні товару (а саме у специфікації до договору № 1803/14 від 18.03.2014 зазначено «ємність РДХ 25», а в договорі оренді ємності № АСР/03/2014 від 20.03.2014 - «Ємність Р-ХДУ25/2.0-25 м3»). Відповідно до наявної в ГУ ДФС у м. Києві податкової інформації встановлено невідповідність номенклатури прибаних та реалізованих ТОВ «Твінніг Тайм» товарів (робіт, послуг) за звітний період березень 2014 року. Тобто факт закупівлі товару реалізованого позивачу не підтверджено.

В результаті такої перевірки контролюючим органом встановлено завищення позивачем від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік на 3 538 542 грн. та суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за квітень 2014 року, на 39 167 грн.

19.01.2016 ГУ ДФС у м. Києві на підставі цього акта перевірки прийняла спірні податкові повідомлення-рішення:

- за № (форми «П»), яким зменшило суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, задекларованого позивачем у податковій декларацій за 2014 рік (реєстр. № від 17.02.2015), на 3 538 542 грн.;

- за № (форми «В1»), яким зменшило суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (в тому числі заявленого за рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів), задекларованого позивачем у податковій декларацій за квітень 2014 року (реєстр. № від 26.05.2014), на 39 167 грн. та одночасно визначило до сплати суму штрафу у розмірі 19 583 грн.

Не погоджуючись з висновками акта від 25.12.2015 № 13/26-15-13-01-02/36993740 та прийнятими на його підставі податковими повідомленнями-рішеннями від 19.01.2016 № і № ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» 29.01.2016 звернулся зі скаргою в порядку, встановленому ст. 56 Податкового кодексу України, до Державної фіскальної служби України.

За результатами розгляду такої скарги товариства ДФС України прийняла рішення від 29.02.2016 № 4387/6/99-99-10-01-01-25 про призначення у відповідності до пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальної позапланової перевірки ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» з питань, що стали предметом оскарження.

Протягом періоду з 09.03.2016 по 11.03.2016 працівниками ГУ ДФС України у м. Києві на підставі наказу від 04.03.2016 № 1248 та направлень від 09.03.2016 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ЕЙСІПІ Україна» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час проведення господарських операцій з ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд», ТОВ «Сектор газу», ТОВ «Твінінг Тайм» та фізичною особою ОСОБА_3 за період діяльності з 01.01.2013 по 31.12.2014, за результатами якої складений акт від 17.03.2016 № 9/26-15-14-01-02/36993740.

З тексту цього акта перевірки вбачається, що працівники Головного управління в ході проведення позапланової перевірки прийшли до висновків про порушення позивачем норм Податкового кодексу України, що призвели до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за 2013 рік та суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за квітень 2014 року у розмірах, що аналогічні зафіксованим в акті від 25.12.2015 № 13/26-15-13-01-02/36993740.

Враховуючи результати такої перевірки ДФС України прийнято рішення від 25.03.2016 № 6547/6/99-99-10-01-03-15 про результати розгляду скарги ТОВ «ЕЙСІПІ Україна», яким податкові повідомлення-рішення від 19.01.2016 № і № були залишені без змін.

Вважаючи такі податкові повідомлення-рішення від 19.01.2016 протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до норми пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Згідно п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, за нормою пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379 «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22.11.2011 за № 1333/20071 та діяв до 01.03.2014, тобто був чинним на момент виписки спірних податкових накладних).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтер-ському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

Під час розгляду справи суд встановив, що 01.03.2011 ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА», в особі директора ОСОБА_4, уклало письмовий договір про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом № 2/11 з ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд», в особі директора ОСОБА_5, предметом якого визначено надання експедитором транспортно-експедиційних послуг замовнику, а саме перевезення спеціалізованим автотранспортом рідких та газоподібниї вантажів (вуглекислоти). За умовами п. 1.2, 2.1, 2.4 - 2.6 цього договору експедитор (ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд») надає послуги по знаходженню та підбору перевізників або їх довірених осіб, організовує перевезення власним або найманим вантажним транспортом, довіреною особою власника якого він є, відповідно до діючого законодавства України. Зокрема, замовник (позивач) доручає, а експедитор приймає на себе зобов'язання по здійсненню автотранспортних перевезень вантажів на території РП Польщі та України на умовах, передбачених цим договором, а також діючих на цих територіях нормативно-правових актів. Пункт завантаження автотранспорту: Україна, Одеська обл., м. Южне, вул. Заводська, 3, РП Польща, м. Влоцлавек, вул. Торуньська, 234. Тарифи та пункти розвантаження, а також відстані до них на перевезення замовленого автотранспорту визначаються у специфікаціях, що додаються до цього ж договору та є його невід'ємною частиною. Факти кожного перевезення, а також виконання розрахунків між сторонами підтверджується відповідним актом виконаних робіт.

Згідно п. 2.7 договору комплект документів, який експедитор надає замовнику після здійснення кожного покладеного на нього перевезення: акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкова накладна, рахунок-фактура.

Відповідно до п. 5.2 договору приймання-передача вантажу експедитором здійснюється за участю уповноважених на те представників сторін при наявності належним чином оформлених документів згідно пп. 4.2.4 цього договору (а саме - разом з вантажем замовник зобов'язаний надати на перевезення (для одержувача) видаткову накладну, податкову накладну та посвідчення якості.

Обов'язки сторін визначені у п. 4.1 і п. 4.2 цього договору. Зокрема, експедитор зобов'язується забезпечити подання вантажовідправнику (замовнику) під завантаження транспортний засіб (спеціалізований автотранспорт для перевезення рідких та газоподібних вантажів), пристосований та повністю готовий до перевезення обумовленого вантажу вуглекислоти), в узгоджений сторонами термін; забезпечити відповідність автоцистерни по завантажуванню вантажем вуглекислотою) згідно правил "Безпечного обслуговування посудин що працюють підтиском"; під час завантаження/розвантаження перевіряти відповідність кількості та стану вантажу, що був завантажений на транспортний засіб, з кількістю та станом вантажу, що занесені до супровідних документів (видаткових накладних); нести повну відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття у вантажовідправника до моменту його передачі представнику Замовника або вказаним особам у пункті призначення.

Також, 13.05.2013 ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА», в особі директора ОСОБА_4, уклало з ТОВ «Сектор газу», в особі директора ОСОБА_6, схожий договір щодо послуг перевезення та експедиції вантажів № 13/05/2013. Предмет договору - надання перевізником замовнику послуг з перевезення та експедиції (завантження/розвантаження) вантажів замовника автомобільним транспортом на території України, Польщі, Білорусії та Росії. За умовами п. 1.2 цього договору перевізник (ТОВ «Сектор газу») зобов'язується за винагороду та за рахунок замовника (позивача) забезпечувати виконання послуг з перевезення вантажів (двоокису вуглецю рідкого) в порядку, обсягах та в строки, визначені цим договором і заявками на кожне окреме перевезення. Вартість послуг перевізника за надані послуги визначаються сторонами у додаткових угодах, додатках (специфікаціях) до договору.

Згідно п. 2,4, 4.1 - 4.4 договору перевезення вантажів здійснюється на підставі підтвердженої перевізником заявки замовника (остання оформляється у письмовій або усній формі). Перевізник зобов'язаний забезпечити подачу транспортних засобів під завантаження у строки, обумовлені в узгодженій заявці замовника. Перевізник здійснює перевезення вантажів замовника власним транспортом і гарантує наявність у нього всіх необхідних дозвільних документів для перевезення вантажів замовника, наявність кваліфікованих водіїв, які мають допуски до робіт з обладанням, що працює під тиском знідно ДНОП. Перевізник несе відпоавдіальність за вантаж з моменту прийняття його до перевезення до моменту доставлення покупцю. У випадку пошкодження, втрати вантажу під час транспортування і вивантаження перевізник несе відповідальність та компенсує вартість пошкодженого (втраченого) вантажу замовнику у встановленому розмірі. Завантаження/розванта-ження вантажу здійснюється силами водія.

Відповідно до п. 5.3 зазначеного договору перевізник зобов'язаний передати замовнику не пізніше 15-ти календарних днів з моменту доставки оригінали рахунку, акта надання послуг, товарно-транспортної накладної з відмітками про доставлення вантажу.

Відповідно до письмових та усних пояснень представника позивача, а також згідно тексту листа ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» № 200 від 22.12.2015 наданого у відповідь на запит працівника контролюючого органу від 18.12.2015 під час проведення перевірки, ТОВ «ЕЙСІПІ Україна» входить до групи європейських компаній АСР group, які виробляють СО2 (вуглекислоту) на власному виробництві та продають клієнтам власну продукцію СО2. Для перевезення хімічної продукції (діоксиду вуглецю) на адреси покупців товариство використовувало власні напівпричепи-цестерни, які здавало в оренду третім особам-перевізникам, яких в свою чергу залучало до процесу транспортування власної продукції на договірних засадах.

Так, протягом 2013 року ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд» і ТОВ «Сектор газу» надавали ТОВ «ЕЙСІПІ Україна» транспортні та експедиційні послуги на підставі описаних вище договорів. Факт виконання вказаних послуг засвідчується актами наданих послуг з розшифровками. При цьому, товарно-транспортні накладні за результатами таких перевезень не оформлялися, що, на думку позивача, відповідало чинному тоді законодавству. А саме положеннями Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 N 363, в редакції чинній протягом 2013 року, товарно-транспортна накладна не визнавалася основним документом на перевезення. Також типова форма такої накладної № 1-ТН, затверджена спільнимм наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.1995 № 488/346 не була зареєстрована в Міністерстві юстиції України, а тому не була обов'язковою для суб'єктів господарювання, які не відносилися до сфери управління цих міністерств.

В якості доказів, що засвідчують правомірність формування ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» сум витрат за результатами виконання вказаних договорів, позивач надав до матеріалів справи копії таких документів:

- додатків № 5, № 6 і № 7 до договору № 2/11 від 01.03.2011 - специфікацій, де сторони визначили розміри тарифів, що надаються замовником експедитором за умови надання транспортних перевезень доставки двоокису вуглецю автоцистерною замовника у відповідності до договору за кордон (РП Польща) та окремо в межах території України із розрахунку вартості одного кілометру, і тарифів на експедиційні послуги (завантаження/розвантаження) окремо на кожен місяць 2013 року почиаючи з квітня 2013 року;

- актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), датованих січнем-груднем 2013 року, що були складені сторонами на підставі договору № ДГ-2/11 від 01.04.2011 за результатами надання ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд» транспортних послуг по доставці СО2 згідно розшифровок в обсягах - певна кількість кілометрів. Зі змісту останніх неможливо ідентифікувати відповідальних за прийняття результатів наданих послуг та підписання таких актів від імені замовника (позивача) через відсутність П.І.П. і посад осіб;

- розшифровок до відповідних заявок за певний період з надання транспортних послуг по перевезенню двоокису вуглецю згідно договору № 2/11 від 01.03.2011 за погодженим кілометражем і тарифом. Дані розшифровки містять відпомості про марку і державний реєстраційний номер автомобілів, П.І.П. водія, маршрут перевезення, загальний кілометраж та вартість перевезень. Підписання таких розшифровок здійснювалося заст. генерального директора ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд» ОСОБА_7 (підпис особи скріплений печаткою товариства) і спеціалістом з логістики ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» ОСОБА_8; (без скріплення підпису печаткою товариства та зві відсутності посилань на реквізити довіреності);

- актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000154 від 28.10.2013, № ОУ-0000140 від 23.09.2013, № ОУ-0000133 від 30.08.2013, № ОУ-0000112 від 22.07.2013, № ОУ-0000094 від 07.06.2013, № ОУ-0000089 від 31.05.2013, № ОУ-0000073 від 23.04.2012, № ОУ-0000168 від 30.11.2013, № ОУ-0000172 від 12.12.2013, що були складені сторонами на підставі договору № ДГ-2/11 від 01.04.2011 за результатами надання ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд» експедиційних послуг в обсягах - 1 послуга. Зі змісту останніх неможливо ідентифікувати відповідальних за прийняття результатів наданих послуг та підписання таких актів від імені замовника (позивача) через відсутність в текстах актів відомостей про П.І.П. і посади осіб;

- додатків до договору № 13/05/2013 від 13.05.2013 - специфікацій № 1 і № 2, де сторони визначили розміри тарифів, що надаються замовником експедитором у відповідності до договору за кордон (РП Польща) та окремо в межах території України із розрахунку вартості одного кілометру, додатку № 4 - тарифів на експедиційні послуги (завантаження/розвантаження) окремо на кожен місяць 2013 року почиаючи з червня 2013 року, додатку № 3 - графік передачі напівпричепів-цистер в оренду ТОВ «Сектор газу»;

- актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), датованих червнем-груднем 2013 року, що були складені сторонами на підставі договору № ДГ-13/05/2013 від 13.05.2013 за результатами надання ТОВ «Сектор газу» транспортних послуг за певні періоди та за певними маршрутами з позначенням державного реєстраційного номеру автомобіля, в осягах - певна кількість кілометрів. Зі змісту останніх неможливо ідентифікувати осіб відповідальних за прийняття результатів наданих послуг та підписання таких актів від імені замовника (позивача) через відсутність в текстах актів відомостей про П.І.П. і посади осіб;

- актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000203 від 30.12.2013, № ОУ-0000183 від 28.11.2013, № ОУ-0000165 від 29.10.2013, № ОУ-0000140 від 25.09.2013, № ОУ-0000113 від 28.08.2013, № ОУ-0000091 від 31.07.2013, № ОУ-0000090 від 31.07.2013, № ОУ-0000062 від 27.06.2013, що були складені сторонами на підставі договору № ДГ-13/05/2013 від 13.05.2013 за результатами надання ТОВ «Сектор газу» експедиційних послуг (вантажні роботи) в обсягах - 1 штуки. Зі змісту останніх неможливо ідентифікувати осіб відповідальних за прийняття результатів наданих послуг та підписання таких актів від імені замовника (позивача) через відсутність в текстах актів відомостей про П.І.П. і посади осіб;

- вантажних митних декларацій за 2013 рік, де містяться відомості про товар, відправника (експортера) та одержувача такого товару, та відсутні відомості про перевізників;

- банківських виписок по особовим рахункам ТОВ «ЕЙСІПІ Україна»;

- договору оренди транспортного засобу № АСР/01/2012 від 03.01.2012, укладеного між позивачем (як орендодавцем) і ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд» (як орендарем) щодо строкового платного користування напівпричепами, та доданих до нього акта прийому-передачі напівпричепів в експлуатацію та актів надання послуг оренди напівпричепів, що датовані січнем-груднем 2013 року.

- договору оренди транспортного засобу № АСР/01/2013 від 08.06.2013, укладеного між позивачем (як орендодавцем) і ТОВ «Сектор газу» (як орендарем) щодо строкового платного користування напівпричепами, та доданих до нього акта прийому-передачі напівпричепів в експлуатацію від 08.06.2013 та актів надання послуг оренди напівпричепів, що датовані червнем-груднем 2013 року.

Додатково на обгрунтування наявної у нього економічної доцільності на укладення договорів про надання транспортно-експедиційних послуг позивач надав суду наступні документи: первинні документи, оформлені позивачем як покупцем за результатами господарських операцій з придбання рідкого вуглекислого газу (діоксиду вуглецю) у виробників, та як постачальником за результатами реалізації хімічної продукції (вуглекислоти вищого сорту) на користь третіх осіб-покупців (а саме копії видаткових накладних, накладних на відпуск товарно-матеріальних цінностей, довіреностей на отримання ТМЦ), та банківських виписок; аналіз-пояснення по транспортним послугам ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд» і ТОВ «Сектор газу» за 2013 рік у вигляді таблиць, де містяться посилання на найменування покупців хімічної продукції, реквізити видаткових накладних, маршрут, кілометраж, найменування транспортної компанії, П.І.П. водія, державний номер автомобіля та напівпричепу-цистерни, реквізити акта виконаних робіт та розшифровки до такого акта; наказу товариства від 26.12.2012 № 42-к про затвердження штатного розпису; договорів оренди № 124/13 від 21.02.2013 і № 144/13 від 31.12.2013, укладених між ПП «Основа К» (як орендодавцем) і позивачем (як орендарем) щодо строкового платного користування нежитловими приміщеннями загальною площею 25,30 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, 212, корп. № 2, для розміщення офісних приміщень, та актів передачі об'єктів оренди; договорів оренди житлового приміщення та паркомісця № 01/03/2013 від 01.03.2012 і № 01/03/2014 від 01.03.2014, укладених між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 (як орендодавцем) і позивачем (як орендарем) щодо платного строкового користування житловим приміщенням загальною площею 90,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для розміщення офісу, та паркомісцем.

Дослідивши та проаналізувавши перелічені вище документи позивача суд встановив, що надані позивачем копії актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та розшифровки до них не містять відомостей про передачу вантажів (хімічної продукції) разом з товаро-супровідними документами уповноваженим особам перевізників/експедиторів (ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд» і ТОВ «Сектор газу») та/або конкретним водіям, відомості про вантажовідправників та вантажотримувачів товарно-матеріальних цінностей, пункти навантаження та розвантаження вантажів, дату та час прибуття/вибуття вантажних автомобілів, а товарно-транспортні накладні в ході надання послуг перевезення вантажів вантажними автомобілями не оформлялися.

Між тим, суд вважає, що наявність таких документів як товарно-тнанспортні накладні при оподаткуванні господарських операцій за договорами перевезень є обов'язковим у зв'язку з наступним.

У відповідності до розд. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (в редакції чинній впродовж 2013 року) товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Абзацом 1 п. 11.1 розд. 11 цих Правил визначалося, що основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля (п. 11.4 розд. 11 Правил).

Дані положення Правил відповідали чинним норм ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III, згідно якої одним із документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, які повинні завжди бути у водія автомобіля при перевезенні вантажу, визначалася товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством, та п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Крім того, обов'язкова наявність ТТН встановлювалась також Переліком документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2009 № 207, а саме у випадку, якщо водій юридичної особи або фізичної осособи-підприємця здійснював вантажні перевезення на договірних умовах.

Відповідно до регламентованої у п. 11.5 - 11.10 Правил процедури оформлення перевізних документів, товарно-транспортну накладну виписує замовник (вантажовідправник). ТТН виписується в кількості не менше чотирьох екземплярів, і кожен з цих екземплярів засвідчується підписом і при необхідності печаткою (штампом) вантажовідправника. Після прийняття вантажу всі екземпляри ТТН підписує водій (експедитор). Перший екземпляр ТТН (з підписом водія) залишається у вантажовідправника, другий передається водієм вантажоодержувачу, а третій і четвертий, засвідчені підписом, а в разі потреби також печаткою або штампом, вантажоодержувача, передаються перевізнику (транспортній організації чи фізичній особі-суб'єкту господарювання). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри.

При цьому, дійсно Інструкцію про порядок виготовлення, зберігання, застосування єдиної первинної транспортної документації для перевезення вантажів автомобільним транспортом та обліку транспортної роботи, затвердженої наказом Мінстату України та Мінтрансу України від 07.08.96 № 228/253, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.08.1996 за № 483/1508, якою затверджена форма товарно-транспортної накладної (форма № 1-ТН) було скасовано згідно з наказом зазначених відомств від 03.11.2006 № 507/1059 (до його скасування наказ цей відповідно до висновків Мін'юсту України від 15.05.2006 № 10/68 було виключено з Державного реєстру нормативно-правових актів).

Проте, такі зміни, на думку суду, жодним чином не вплинули на статус товарно-транспортної накладної як документа на вантаж та первинного документа, що був обов'язковим для застосування в силу наведених положень Закону України «Про автомобільний транспорт» та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні в період спірних правовідносин.

Більш того, суб'єкти господарювання мали право використовувати самостійно розроблені форми (бланки) первинних документів, у тому числі товарно-транспортної накладної. Таке право передбачено п. 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, та підтверджено у листі Держкомстат України № 14/1-2-25/102 від 05.12.2005 «Щодо надання роз'яснення стосовно застосування типових форм первинного обліку».

Щодо посилання позивача на первинні документи (видаткові накладні), оформлені ТОВ «ЕЙСІПІ Україна» під час реалізації хімічної продукції покупцям, то останні не містять відомості про транспортування таких товарно-матеріальних цінностей та учасників такого процесу.

Виходячи з вищенаведеного, та встановлених у справі обставин, Окружний адміністративний суд м. Києва оцінює первинні документи (зокрема, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг)), як такі, що не підтверджують належним чином реальність виконаних господарських операцій щодо надання транспортно-експедиційних послуг.

Також, суд встановив, що 18.03.2014 ТОВ «ЕЙСІПІ Україна», в особі директора ОСОБА_3, уклало договір поставки № 1803/14 з ТОВ «Твінінг Тайм», в особі директора ОСОБА_10, за умовами якого продавець (ТОВ «Твінінг Тайм») взяло на себе зобов'язання продати обладнання, а покупець (позивач) прийняти та оплатити вартість такого товару за специфікацією, що наведена в додатку № 1 до даного договору. Місце укладення договору - місто Київ. Вартість товару склала 235 002 грн. (в т.ч. ПДВ - 39 167 грн.), умови поставки - склад продавця за адресою: Київська обл., м. Бровари, вул. Щолковська, буд. 1.

Згідно п. 3.3 зазначеного договору моментом поставки товару і моментом переходу права власності на товар до покупця вважається момент підписання уповноваженими представниками обох сторін видаткових складських документів на товар, а у випадку організації перевезення (доставки) товару від постачальника до покупця - момент підписання товарно-транспортної накладної.

Як пояснив позивач в текстах свого позову та листі № 199 від 21.12.2015, адресованого ГУ ДФС України у м. Києві, за вказаним договором та відповідно до видаткової накладної № РН-0326-01 від 26.03.2014 ТОВ «ЕЙСІПІ Україна» придбало у ТОВ «Твінінг Тайм» ємність РДХ 25 в кількості однієї штуки вартістю 235 002 грн. (з ПДВ). Призначення такої ємності - для зберігання СО2. Дана ємність, що працює під тиском та пройшла експертне обстеження ДП «Західним експертне - технічним центром Держгірпромнагляд України», була придбана для подальшого здавання в оренду ТОВ «Тандем».

На підтвердження наведених обставин позивач надав до матеріалів справи копії таких документів: копію договору поставки № 1803/14 від 18.03.2014 з доданою до нього специфікацією № від 18.03.2014; рахунку-фактури № 25/0314 від 18.03.2014; видаткової накладної № РН-0326-01 від 26.03.2014; податкової накладної № 82 від 26.03.2014; виписки банку по особовому рахунку ТОВ «ЕЙСІПІ Україна»; договору щодо надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом від 27.03.2014, укладеного між позивачем (як замовником) і ТОВ «Компанія «Галаксі Транс» (виконавець), предметом якого є перевезення вантажу - ємність вагою 9 тон та об'ємом 26 куб.м., адреса завантаження - м. Переяслів-Хмельницький (Київська обл.), адреса розвантаження - м. Львів, та акта здачі-прийняття № 11/03 від 28.03.2014 до такого договору; договору оренди № 14С нерухомого майна, що знаходиться у віданні НАН України та обліковується на балансі ДПІЦ «Техно-Ресурс» від 01.04.2014, згідно якого позивач орендує у ДПІЦ «Техно-Ресурс» для приміщення складу за адресою: м. Львів, вул. Наукова, 5, та акта приймання-передачі майна НАН Україна в оренду від 01.04.2014; цивільно-правового договору № 2 від 13.02.2014, укладеного між позивачем (як замовником) і фізичною особою ОСОБА_11 (виконавцем) на виконання робіт, та акта прийняття-передачі виконаних робіт від 23.06.2014 до цього договору (в т.ч. робіт з монтажу ємності); договору оренди ємності № АСР/03/2014 від 20.03.2014, укладеного між позивачем (як орендодавцем) і ТОВ «Тандем» (орендарем) щодо придбання та передачі у строкове платне користування ємності Р-ХДУ 25/2.0-25 куб.м. з ізоляцією, холодильним агрегатом і необхідною запірною та запобіжною арматорую, та іншого обладнання, специфікації, акта прийому-передачі обладнання від 28.07.2014, актів надання послуг оренди, що датовані липнем 2014 - березнем 2016 року, до такого договору; паспорту ємності реєстр. № Л5154; висновку експертизи за результатами експертного обстеження посудини, що працює під тиском - резервуар ізотермічний РДХ-25,0-2,0, місце установки - ТОВ «Тандем», затвердженого 29.05.2014; акта виконання робіт (надання послуг) ТОВ «Експрес Логістик» № 790 від 03.06.2014 щодо надання позивачу транспортно-еспедиційних послуг за маршрутом Львів-Дрогобич, вантаж - обладнання.

Дослідивши та проаналізувавши перелічені вище документи позивача суд встановив наступне:

- згідно тексту видаткової накладної № РН-0326-01 від 26.03.2014 отримання ємності РДХ 25 вартістю 235 002 грн. від постачальника ТОВ «Твінінг Тайм» здійснено особою, ідентифікувати яку за відсутності відомостей про П.І.П. та посаду такої, неможливо. Відомості про повноваження цієї особи відсутні (між тим, за приписами положень п. 2 і 3 діючої протягом 2013 року Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 № 99, що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.06.1996 за № 293/1318, відпуск покупцям товарів, основних засобів та інші ТМЦ здійснюється тільки за довіреностю одержувачів. Бланки довіреностей (додаток 1) видаються після їх реєстрації у Журналі реєстрації довіреностей (додаток 2), який має бути пронумерований, прошнурований та скріплений печаткою і підписами керівника і головного бухгалтера підприємства. Нумерація виданих протягом року довіреностей є наскрізною. Факт видачі своєму працівнику вказаної довіреності, зареєстрованої у журналі за встановленою формою, позивач не підтвердив. При цьому, посилання позивача на той факт, що згідно облікової політики товариства на 2014 рік, було визначено про необов'язковість довіреності для отримання товару, не відповідає змісту наказу ТОВ № 1-ОП від 31.12.2013. Так, у п. 8 зазначеного наказу лише наведений перелік осіб (посади), уповноважених отримвати ТМЦ від імені підприємства, без врегулювання питання відсутності чи обов'язковості уповноважуючих документів;

- факт надходження на товариство ємності РДХ 25 позивач даними бухгалтерського обліку не підтвердив;

- в договорі поставки № 1803/14 та доданих до нього документах (специфікація) не зазначено повне найменування, якісні ознаки та відомості про походження і дату виробництва товару (ємності), у зв'язку з чим товар, нібито отриманий позивачем за видатковою накладною № РН-0326-01 від 26.03.2014 не можливо ідентифікувати як ТМЦ «ємність Р-ХДУ25/2.0-25 куб.м.», яка була передана в оренду ТОВ «Тандем».

Таким чином, факт отримання товару (ємності) від контрагента ТОВ «Твінінг Тайм» та використання його в господарській діяльності позивача наявними матерілами справи не підтверджується.

Крім того, як свідчать наявні матеріали справи, 30.05.2014 ТОВ «ЕЙСІПІ Україна», в особі головного бухгалтера ОСОБА_12 (що діяла на підставі довіреності від 01.06.2014) уклало договір оренди автомобіля № 02/06 з фізичною особою ОСОБА_3 Предметом цього договору було надання ОСОБА_3 в платне строкове користування товариству автомобіля марки Мерседес-Бенц GL 350 CDI, державний номер НОМЕР_5, рік випуску 2014, номер свідоцтва про реєстрацію автомобіля в органах ДАІСХХ097966, що належав орендодавцю на праві приватної власності. Згідно п. 1.3 цього Договору строк оренди встановлений з 01.06.2014 по 31.12.2015.

Даний договір укладено сторонами в простій письмовій формі та без нотаріального посвідчення.

Об'єкт оренди (автомобіль) був переданий позивачу у користування згідно акта приймання-передачі від 01.06.2014. Впродовж червня-грудня 2014 року позивач перерахував на користь ОСОБА_3 безготівкові кошти в якості плати за оренду авто на загальну суму 143 934,29 грн., що засвідчується наявними у справі копіями платіжних доручень товариства та не заперечується позивачем.

В тексті акта перевірки позивача вказано, що в бухгалтерському обліку вказані господарські операції відображені наступним чином: за даними Дт 371 - Кт 311 на загальну суму 143 934,29 грн. - відображена оплата ТОВ «ЕйСіПі Україна» по взаємовідносинах з ОСОБА_3, а за Дт 92 - Кт 371 на загальну суму 143934,29 грн. - відображено формування адміністративних витрат ТОВ «ЕйСіПі Україна» по взаємовідносинах з ОСОБА_3 Виходячи з факту недодержання сторонами договору оренди автомобіля обов'язкової форми укладення такого договору (без нотаріального посвідчення) відповідач дійшов висновку про нікчемність такого договору та про відсутність у позивача правових підстав для віднесення до складу витрат сум коштів сплачених ОСОБА_3 у розмірі 143 934,29 грн.

При цьому, під час перевірки ТОВ «ЕйСіПі Україна» листом № 33 від 10.03.2016 повідомило, що витрати у сумі 143 934,29 грн., пов'язані з орендою автомобіля Mercedes Benz GL 350 CDI по договору оренди автомобіля № 02/06 від 30.05.2014, укладеного з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6), не включались до складу адміністративних витрат по результатам діяльності за 2014 рік, так як у складі адміністративних витрат було частково відображено «інші витрати операційної діяльності» в сумі 143 934,29 грн., що відображались на рахунку « 949» та які, в свою чергу, були пов'язані з орендою приміщення та парко місця за іншим договором оренди.

Аналізуючи надані позивачем до матеріалів справи копію наказу № 1-ОП від 31.12.2013 «Про організацію бухгалтерського та податкового обліку на підприємстві 2014 р.», згідно якого визначено, що облік витрат товариства ведеться на рахунках класу 9 «Витрати діяльності» без використання рахунків класу 8 «Витрати з елементами» (п. 3 такого наказу), та оборотно-сальдову відомість по рахунку 92 «Адміністративні витрати» за 2014 рік, де за дебетом відображено суму коштів 143 934,29 грн. по контрагенту ОСОБА_3, суд дійшов висновку про віднесення позивачем до складу витрат вказаної суми коштів за оренду автомобіля у фізичної особи за нотаріально непосвідченим договором оренди (найму).

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, а за ст. 640 цього Кодексу, - договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно з ч.1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Як зазначено у ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України визнання судами нікчемних правочинів недійсними не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу).

З огляду на викладене, суд вважає, що вказаний договір оренди автомобіля є нікчемним та не створює будь-яких правових наслідків з моменту його вчинення.

Водночас пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України у підприємств» визначено, що не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Враховуючи те, що договір оренди не посвідчений нотаріально та є нікчемним, він не створює будь-яких правових наслідків з моменту його підписання, у зв'язку з чим як сам договір, так і складені на його виконання первинні документи, не набули статусу первинного документу в силу своєї недійсності, не створюють будь-яких правових наслідків та не можуть бути підставою для відображення операцій з оренди в бухгалтерському та податковому обліку, що помилково не враховано судом апеляційної інстанції.

Таким чином, позивач без наявності для того законних підстав формував склад витрат по господарських операціях, пов'язаних з орендою автомобіля.

Дані висновки суду відповідають правовій позиції Вищого адмінстративного суду України, наведеній в ухвалах від 08.06.2015 № К/9991/21968/12, від 01.04.2015 № К/800/22158/13, від 16.12.2014 № К/9991/42415/11.

З урахуванням вищенаведеного суд погоджується з висновками податкового органу в частині завищення ТОВ «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» задекларованих показників витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за перевіряємий період по взаємовідносинам з ТОВ «ТД «Карбон Діоксайд», ТОВ «Сектор газу» і ТОВ «Твінінг Тайм» та на суму коштів, перерахованих ОСОБА_3 за оренду автомобіля, та відповідно вважає їх обґрунтованими і правомірними, а тому як наслідок не вбачає правових підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 19.01.2016 № і № .

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОС Т А Н О В И В:

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЙСІПІ УКРАЇНА» відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський