Справа № П/811/4016/14
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2016 рокусправа № П/811/4016/14

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимовій Д.В.

за участю представників:

позивача: - не зявився

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд»

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року

у справі № П/811/4016/14

за позовом Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області

до Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд»

про стягнення суми боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Долинська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд», в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог (а.с.79), просила стягнути з Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» за рахунок коштів у рахунок погашення податкового боргу в розмірі 678034,44 грн., що знаходяться на розрахункових рахунках Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» в обслуговуючих банках на користь держави в особі Долинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем рахується податкова заборгованість перед бюджетом із земельного податку, самостійно нарахованого у податкових деклараціях з плати за землю, у розмірі 678034,44. Позивач зазначає, що за наслідками застосованих до відповідача заходів для стягнення податкового боргу (направлення першої та другої податкових вимог) вказаний борг не погашений.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2014 адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано встановленим судом фактом наявності у відповідача податкового боргу та вчинення відповідачем заходів щодо погашення суми податкового боргу. Оскільки даний борг виник після порушення справи про банкрутство, на вказані вимоги мораторій на задоволення вимог кредиторів не поширюється.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі. Відповідач посилається на п. 1.3 ст. 1 Податкового кодексу України, відповідно до якого цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», тому вважає, що судом не досліджено всі обставини справи, що призвело до невірного вирішення справи по суті.

Також суд першої інстанції не врахував приписів ч.2 ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла до 18.01.2013), згідно якої вимоги за зобов'язаннями боржника, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтись в межах ліквідаційної процедури, тобто грошові вимоги кредитора до боржника, які виникли після порушення справи про банкрутство в процедурі санації, можуть бути пред'явленні в межах ліквідаційної процедури та будуть задовольнятись згідно з реєстром вимог кредиторів у встановленому законом порядку.

Представники сторін у судове засідання не зявились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, 23.01.2014 відповідачем подано до Долинської ОДПІ податкову декларацію з плати за землю по Маловодянській сільській раді за 2014 рік, у якій самостійно нарахована річна сума земельного податку у розмірі 2034103,34 грн. з розбивкою її частками по місяцям (а.с.12-13).

Оскільки у строки, встановлені п.287.3 ст.273 ПК України, земельний податок з періодом нарахування з 30.07.2014 по 30.10.2014 (включно) відповідачем не сплачено, за розрахунком позивача у підприємства утворилася заборгованість у розмірі 678034,44 грн.

23.01.2014 відповідачем подано до Долинської ОДПІ податкову декларацію з плати за землю по Богданівській сільській раді за 2014 рік, у якій самостійно нарахована річна сума земельного податку у розмірі 89192,52 грн. з розбивкою її частками по місяцям (а.с.14-15).

Оскільки у строки, встановлені п.287.3 ст. 273 ПК України, земельний податок за жовтень 2014 року відповідачем не сплачено, за розрахунком позивача у підприємства утворилася заборгованість у розмірі 7432,71 грн.

27.01.2014 відповідачем до податкового органу подано податкову декларацію з плати за землю за 2014 рік по міській раді, у якій самостійно нарахована річна сума земельного податку у розмірі 152340,52 грн. з розбивкою її частками за місяцями (а.с.10-11).

Оскільки у строки, встановлені п.287.3 ст.273 ПК України, земельний податок за жовтень 2014 року відповідачем не сплачено, за розрахунком позивача у підприємства утворилася заборгованість у розмірі 12695,04 грн. За даними контролюючого органу у звязку з частковою сплатою сума боргу становить 5304,52 грн., що підтверджується долученою до справи обліковою карткою платника податків (а.с.21-22).

З 01.01.2011 відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі - ПК України).

За приписами п.п.16.1.3 п.16.1 ст.16 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

За приписами п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно п.287.3 ст.287 ПК України податкове зобов'язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

У відповідності до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Таким чином, не сплачена у встановлені чинним податковим законодавством строки сума самостійно визначеного платником податків у податковій звітності і, відповідно узгодженого, грошового зобовязання з певного податку, набуває статусу податкового боргу.

Положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачає не лише обов'язок субєкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.71 КАС України), але й обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.71 КАС України).

З матеріалів справи вбачається, відповідачем не спростовано, що податковий борг у відповідача виник саме у звязку з несплатою у встановлені строки грошових зобовязань, самостійно визначених в деклараціях з плати за землю (земельний податок), отже визначена позивачем заборгованість є узгодженою.

При цьому позивачем підтверджується, що станом на 01.12.2014 розмір заборгованості позивача з плати за землю, враховуючи часткове його погашення, становить 678034,44 грн. (а. с.79-84).

За правилами п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За визначенням в пп.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України податкова вимога - письмова вимога органу державної податкової служби до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п.59.3 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Пунктом 59.4. ст.59 Податкового кодексу України передбачено, що податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Оскільки податковий борг у підприємства по платежам до бюджету виник ще під час дії Закону України «Про порядок погашення зобовязань перед бюджетами та державними цільовими фондами», податковим органом в порядку, передбаченому з пп.6.2.2, 6.2.3 п.6.2 ст.6 вказаного Закону на адресу відповідача надіслано першу податкову вимогу № 1/10 від 15.01.2008, другу податкову вимогу № 2/23 від 18.02.2009 (а. с.16 на зв.).

Відповідно до п.6.2 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

При цьому за правилами п.5.1. ст.5 вказаного Закону під самостійним узгодженням мається на увазі податкове зобов'язання, яке самостійно визначене платником податків у податковій декларації, і яке вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

У п.п.6.4.1 п.6.4 ст.6 цього Закону наводяться підстави, за наявності яких податкові вимоги вважаються відкликаними, серед яких, зокрема, якщо сума податкового зобов'язання або податкового боргу, а також пені та штрафних санкцій (за їх наявності) самостійно погашається платником податків.

З 01.01.2011 підстави, за наявності яких податкова вимога є відкликаною, визначені в ст. 60 ПК України.

Колегія суддів звертає увагу, що положення Податкового кодексу України, в звязку з набранням ним законної сили з 01.01.2011 та відповідною втратою чинності Законом України «Про порядок погашення зобовязань перед бюджетами та державними цільовими фондами», не вимагають формування та направлення на адресу платників податків, які мають податковий борг, нових податкових вимог.

За умови, якщо сума податкового боргу, зазначена в податкових вимогах, добровільно не погашена, інші законодавчо встановлені підстави для відкликання податкових вимог відсутні, у податкового органу відповідно до приписів ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобовязань перед бюджетами та державними цільовими фондами», ст.59 Податкового кодексу України відсутні правові підстави для формування та надсилання платнику податку окремої податкової вимоги на суму нового податкового боргу.

Відповідно до п.59.5 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

Як стверджується позивачем і не заперечується відповідачем, податковий борг з плати за землю існує у підприємства з моменту направлення йому вищевказаних податкових вимог і на момент звернення податкового органу з даним адміністративним позовом остаточно не погашений.

Доказів, які б свідчили про скасування або відкликання вищевказаних податкових вимог з підстав, визначених у п.п.6.4.1 п.6.4 ст.6 Закону України «Про порядок погашення зобовязань перед бюджетами та державними цільовими фондами» та у ст.60 ПК України, також сторонами суду не надано.

Отже, у відповідності до вищенаведених приписів чинного податкового законодавства сума 678034,44 грн. набула статусу податкового боргу.

Доказів сплати відповідачем податкового боргу у сумі 678 034,44 грн., наявність якого також підтверджується, крім зазначеного, даними особового рахунку відповідача (а. с.17-22) та розрахунком суми його податкового боргу (а. с.5), матеріали справи не містять.

Відповідно до п.п.88.1, 88.2 ст.88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення. Право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку (пп.89.1.1 п.89.1 ст.89 ПК України).

Відповідно до абз.2 пп.14.1.155 п.14.1 ст.14 ПК України у разі невиконання платником податків грошового зобов'язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Стаття 87 ПК України визначає джерела сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків, а саме: джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, зокрема, п.87.3 ст.87 ПК України, а також іншими законодавчими актами (п.87.2 ст.87 ПК України).

У відповідності до пп. 95.1 та 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України, орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Згідно з п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Таким чином, заявлені позивачем вимоги в повній мірі узгоджуються з наведеними приписами Податкового кодексу України.

Посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин приписи ч.2 ст.25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, що діяла до 18.01.2013), згідно якої вимоги за зобов'язаннями боржника, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтись в межах ліквідаційної процедури, тобто грошові вимоги кредитора до боржника, які виникли після порушення справи про банкрутство в процедурі санації, можуть бути пред'явленні в межах ліквідаційної процедури та будуть задовольнятись згідно з реєстром вимог кредиторів у встановленому законом порядку, колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

З матеріалів справ вбачається, що 25.04.2008 господарським судом Кіровоградської області винесено ухвалу у справі № 05-01/184/6-12а/10, якою поновлено провадження у справі № 05-01/184/6-12а/10 про банкрутство ДП «Дирекція КГЗКОР», порушеного Дніпропетровським арбітражним судом 04.06.98, та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ДП «Дирекція КГЗКОР» відповідно до ст.12 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (а. с.43-47).

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 16.06.2009 введено процедуру санації боржника - ДП «Дирекція КГЗКОР», призначено керуючим санацією боржника арбітражного керуючого ОСОБА_1

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 11.11.2014 строк процедури санації боржника ДП «Дирекція КГЗКОР» продовжено на 6 місяців (а. с.48, 49).

Згідно з пунктом 87.10 статті 87 ПК України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов'язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» без застосування норм цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Відповідно до діючої редакції п.7 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Вказану статтю 12 ГПК доповнено пунктом 7 згідно п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України від 22.12.2011 №4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Законом України від 22.12.2011 №4212-VI «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», який набрав чинності 19 січня 2013 року, вказаний Закон викладено в новій редакції.

Відповідно до Закону України від 02.10.2012 №5405-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено п.1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже для вирішення питання стосовно предметної підсудності справ у спорах з майновими вимогами до боржника, слід враховувати положення п.1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», вимоги ст.17 КАС України, ст.12 ГПК і брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо таку ухвалу постановлено після 19 січня 2013 року.

З огляду на наведені правові норми, приймаючи до уваги, що провадження у справі про банкрутство відповідача порушено до дня введення в дію нової редакції Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», відповідач в установленому порядку не визнаний банкрутом, ліквідаційна процедура не відкрита, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про обґрунтованість заявлених адміністративному суду позовних вимог.

У відповідності до ч.5 ст.19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Отже, враховуючи те, що вищевказаний податковий борг в розумінні Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» є поточним зобов'язанням відповідача, на вказані вимоги не поширюється мораторій на задоволення вимог кредиторів, як вірно зазначено судом першої інстанції.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що до стягнення податкового боргу, який утворився після відкриття провадження про банкрутство та введення мораторію, підлягає застосуванню процедура, визначена приписами Податкового кодексу України.

Підпунктами 20.1.19, 20.1.34 пункту 20 статті 20 ПК України органам доходів та зборів, як контролюючим органам, надано право стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов'язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України; звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Передбачені ст.202 КАС України підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дирекція Криворізького гірничо-збагачувального комбінату окислених руд» залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2014 року у справі № П/811/4016/14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко