Справа № 815/1435/16
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1435/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кравченка М.М.;

за участі:

секретаря судового засідання Свириди Х.С.;

представника позивача ОСОБА_1 (довіреність від 25.04.2016 року);

представника відповідача ОСОБА_2 (довіреність від 26.11.2015 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКОЙЛ» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.01.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, -

СУТЬ СПОРУ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області в якому просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.01.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне.

В період з 23.11.2015 року по 11.12.2015 року співробітники Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКОЙЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 25.09.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 25.09.2013 року по 31.12.2014 року.

За результатами цієї перевірки 18.12.2015 року Державна податкова інспекція у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 3032/15-54/22-02/38910142, яким встановлені порушення позивачем:

- п.135.1, п.135.2, п.135.4, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 637961,00 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 613418,00 грн.;

- подання з недостовірними даними податкового розрахунку про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми отриманого з них податку ф. 1ДФ в порушення п.176.2 «б» ст.176 Податкового кодексу України, п.3.3 Наказу ДПА України від 24.12.2010 року № 1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку».

На підставі цього акту перевірки Державна податкова інспекція у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 04.01.2016 року № НОМЕР_3, яким позивачеві за порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 766773,00 грн., у тому числі за основним платежем 613418,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 153355,00 грн.;

- від 04.01.2016 року № НОМЕР_2, яким позивачеві за порушення п.135.1, п.135.2, п.135.4, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 797451,00 грн., у тому числі за основним платежем 637961,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 159490,00 грн.

- від 04.01.2016 року № НОМЕР_1, яким до позивача за порушення п.176.2 «б» ст.176 Податкового кодексу України, п.3.3 Наказу ДПА України від 24.12.2010 року № 1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн.

Позивач не погоджується з податковими повідомленнями-рішеннями відповідача від 04.01.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, вважає їх протиправними та такими, що належать до скасування.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕКОЙЛ» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків з 25.09.2013 року за № 35.

На підставі направлень від 20.11.2015 року № 342/1554-2200, № 341/1554-2200, № 340/15-54/22-00, від 23.11.2015 року № 343/15-54-23-00 та від 30.11.2015 року № 358/15-54-17-02, наказів від 28.10.2015 року № 697 та від 03.12.2015 року № 769, в період з 23.11.2015 року по 11.12.2015 року співробітники Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області провели планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКОЙЛ» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 25.09.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 25.09.2013 року по 31.12.2014 року.

За результатами цієї перевірки 18.12.2015 року Державна податкова інспекція у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області склала акт № 3032/15-54/22-02/38910142 «Про результати планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКОЙЛ», код 38910142, з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 25.09.2013 року по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 25.09.2013 року по 31.12.2014».

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача:

- п.135.1, п.135.2, п.135.4, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 637961,00 грн.;

- п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 613418,00 грн., у тому числі у травні 2014 року на 55625,00 грн., у червні 2014 року на 175065,00 грн., у липні 2014 року на 170997,00 грн., у вересні 2014 року на 47154,00 грн., у жовтні 2014 року на 14890,00 грн., у грудні 2014 року на 149687,00 грн. (з урахуванням відємного значення у грудні 2014 року в сумі 67591 грн. за даними декларації.)

- подання з недостовірними даними податкового розрахунку про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми отриманого з них податку ф. 1ДФ в порушення п.176.2 «б» ст.176 Податкового кодексу України, п.3.3 Наказу ДПА України від 24.12.2010 року № 1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку».

Такі висновки відповідача обґрунтовані тим, що до перевірки не надано достатню кількість документів, а також у звязку з наявною податковою інформацією відсутні факти реального вчинення господарських операцій.

За наслідками перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКОЙЛ» Державна податкова інспекція у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 04.01.2016 року № НОМЕР_3, яким позивачеві за порушення п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 766773,00 грн., у тому числі за основним платежем 613418,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 153355,00 грн.;

- від 04.01.2016 року № НОМЕР_2, яким позивачеві за порушення п.135.1, п.135.2, п.135.4, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.1 ст.137, пп.138.1.1 п.138.1, п.138.2, п.138.4, п.138.8 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток у розмірі 797451,00 грн., у тому числі за основним платежем 637961,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 159490,00 грн.

- від 04.01.2016 року № НОМЕР_1, яким до позивача за порушення п.176.2 «б» ст.176 Податкового кодексу України, п.3.3 Наказу ДПА України від 24.12.2010 року № 1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку» застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн.

Суд вважає, що вказані висновки про наявність зазначених порушень податкового законодавства позивачем є необґрунтованими.

Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

Впродовж розгляду справи суд встановив, що в періоді, який перевірявся, контрагентами ТОВ «ТЕКОЙЛ» були ПСП «Агропродукт», ТОВ «СК ОІЛ», ТОВ «Агоресурси», ТОВ «Петра-Ойл», ТОВ «Агроінвест-ТТ», ПП «А7 Транс», ТОВ «Перша плодово-овочева компанія», ТОВ «Енергоімпекс», СФГ «Бородатого Василя Федоровича», ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Марс і С», ТОВ «Мітгард», ТОВ «Транс ФМ».

ТОВ «ТЕКОЙЛ» уклало з ПП «Марс і С» та ТОВ «Мідгард» договори поставки за якими ПП «Марс і С» та ТОВ «Мітгард» зобовязуються поставити та передати у власність ТОВ «ТЕКОЙЛ» нафтопродукти.

Також, між ТОВ «ТЕКОЙЛ» та ТОВ «Транс ФМ» було укладено договір про міжміські перевезення вантажів автотранспортом, за яким ТОВ «Транс ФМ» взяв на себе обовязки надати ТОВ «ТЕКОЙЛ» міжміські автотранспортні послуги по перевезенню вантажів та інших матеріальних цінностей.

Крім того, ТОВ «ТЕКОЙЛ» уклало з ПСП «Агропродукт», ТОВ «СК ОІЛ», ТОВ «Агоресурси», ТОВ «Петра-Ойл», ТОВ «Агроінвест-ТТ», ПП «А7 Транс», ТОВ «Перша плодово-овочева компанія», ТОВ «Енергоімпекс», СФГ «Бородатого Василя Федоровича», ФГ «Дінекс-Агро» договори, за якими ТОВ «ТЕКОЙЛ» зобовязалось поставити та передати у власність вказаних підприємств нафтопродукти.

Під час розгляду справи на підтвердження реальності здійснення вказаних господарських операцій ТОВ «ТЕКОЙЛ» з контрагентами ПСП «Агропродукт», ТОВ «СК ОІЛ», ТОВ «Агоресурси», ТОВ «Петра-Ойл», ТОВ «Агроінвест-ТТ», ПП «А7 Транс», ТОВ «Перша плодово-овочева компанія», ТОВ «Енергоімпекс», СФГ «Бородатого Василя Федоровича», ФГ «Дінекс-Агро», ПП «Марс і С», ТОВ «Мідгард», ТОВ «Транс ФМ» позивач надав до суду копії первинних документів, а саме: договори, рахунки-фактури, податкові накладні, розрахунки коригування, видаткові накладні, акти здачі-приймання робіт (надання послуг), товарно-транспортні накладні, виписки по рахункам.

Суд встановив, що позивач має право займатися наступними видами діяльності: діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний); діяльність у сфері права; консультування з питань комерційної діяльності й керування.

Тобто, укладені договори позивача з його контрагентами повністю узгоджуються, є логічними та відповідають тому виду діяльності, яким займається підприємство позивача.

Суд встановив, що за поставлені нафтопродукти позивач зі своїми контрагентами розрахувався, тобто сторони договорів зазнали змін майнового стану.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентами в періоді, що перевірявся, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

На підставі викладених обставин, суд вважає, що витрати за договорами укладеними з контрагентами позивач правомірно включив до складу витрат.

Відповідно до пп.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України: «Витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником)».

Відповідно до п.138.1 ст.138 ПК витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті;

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з п.138.2. ст.138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 цієї статті витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

З сукупного аналізу вказаних норм законів суд робить висновок, що до складу валових можуть бути віднесені будь-які витрати, здійснені (нараховані) як компенсація за отримані платником товари (послуги), повязані з його господарською діяльністю.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаними контрагентами позивача поставлялися товари, а позивач в свою чергу здійснював оплату за ці товари з метою провадження своєї господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Крім цього, з огляду на матеріали справи суд встановив, що за наслідками цих господарських операцій вказані контрагенти видали податкові накладні, які були включені позивачем у податкову звітність у періоді, що перевірявся, які є в матеріалах справи.

Також, суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

Згідно з п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання податкових накладних від контрагентів у нього виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, факт виконання контрагентами позивача передбачених укладеними договорами робіт (послуг) підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що позивач не відобразив в складі доходів від операційної діяльності дохід, який виник у позивача внаслідок реалізації товару, отриманого від ТОВ «Мідгард» за накладною № 215 від 04.07.2015 року.

Так, перевіркою встановлено, що отриманий від зазначеного контрагента товар безоплатно передано підприємством невстановленим особам, у звязку з чим ТОВ «ТЕКОЙЛ» мало віднести до складу доходів вартість такого товару.

За накладною № 215 від 04.07.2015 року ТОВ «ТЕКОЙЛ» придбало у ТОВ «Мідгард» дизельне пальне марки «С», проте через технічну помилку було зазначено дизельне пальне марки «В». Згодом зазначену помилку було виправлено.

Позивачем фактично було отримане дизельне пальне марки «С» та реалізовано іншим контрагентам, з якими ТОВ «ТЕКОЙЛ» мало укладені договори на поставку нафтопродуктів. Зазначені обставини підтверджуються наданими до суду первинними документами.

Таким чином, господарська операція фактично відбулась та була відображена належним чином в податковому обліку, але була допущена помилка в бухгалтерському обліку під час оприбуткування. Проте, як встановлено судом зазначена помилка не призвела до несплати, неповної або несвоєчасної сплати податків.

Також, суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність у позивача власних складів ПММ, які б дозволяли зберігати залишки паливно-мастильних матеріалів, оскільки діюче законодавство не забороняє у випадку виробничої необхідності залучати необхідні технічні засоби на договірних умовах.

Крім того, суд зазначає, що позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства «Мукачівський лісокомбінат» до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Також, суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі «Інтерсплав проти України».

Так, у п.37 рішення вказується: «Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п.38 рішення зазначено: «На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань».

Таким чином, суд вважає, що позивач не порушував податкове законодавство.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б вказували про безпосереднє відношення позивача до зловживань у системі відшкодування податку на додану вартість або безпідставного заниження суми податкового зобовязання з податку на прибуток.

Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача про порушення позивачем п.176.2 «б» ст.176 Податкового кодексу України та п.3.3 Наказу ДПА України від 24.12.2010 року № 1020 «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку», на підставі чого було застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 510,00 грн.

Згідно з п.176.2 «б» ст.176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов'язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Відповідно до положень п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

При цьому, актом перевірки встановлено, що: при перевірці банківських виписок по поточному рахунку порушень не встановлено; при перевірці правильності обчислення податку з доходів фізичних осіб в особових рахунках працівників порушень не встановлено; при перевірці правильності розрахунків по авансових звітах по рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами» порушень не встановлено; при перевірці даних, наданих до ДПІ за формою 1-ДФ за перевіряємий період з даними відомостей нарахування та сплати заробітної плати, утримання податку з доходів фізичних осіб розбіжностей не встановлено.

Також, під час розгляду справи відповідачем не надано належних та відповідних доказів того, що помилки, допущені позивачем, призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку.

Оскільки допущені позивачем помилки не призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобовязань платника податку та/або до зміни платника податку, то відповідачем було безпідставно застосовано до позивача штрафні санкції у розмірі 510,00 грн. (податкове повідомлення-рішення від 04.01.2016 року № НОМЕР_1).

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв податкові повідомлення-рішення від 04.01.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 159-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 04.01.2016 року № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕКОЙЛ» () суму сплаченого судового збору в розмірі 23471 (двадцять три тисячі чотириста сімдесят один) грн. 01 коп.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст.185, 186 КАС України.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.254 КАС України.

Повний текст постанови складений 21 липня 2016 року.

Суддя М.М. Кравченко