Справа № 638/4799/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 р. Справа № 638/4799/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.05.2016р. по справі № 638/4799/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

28.03.2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1, позивач) звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова (далі по тексту - УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова, відповідач), в якому просила суд зобов'язати УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова зробити перерахунок пенсії позивачеві, в якому зменшення за достроковий вихід на пенсію на 12% відраховувати із показника пенсії за віком (687,78 грн.) та виплачувати пенсію в розмірі не менше мінімальної пенсії за віком, встановленої в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постановою Дзержинського районом суду м. Харкова від 23.05.2016 р. по справі № 638/4799/16-а у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Харкова про зобов'язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Дзержинського районом суду м. Харкова від 23.05.2016 р. по справі № 638/4799/16-а, прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова з 05.05.2013 року, є пенсіонером та отримує пенсію за віком. Позивачка скористалась правом дострокового виходу на пенсію, закріпленим у п.7-2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення», у зв'язку з чим розмір її пенсії зменшується на 12%. На даний час пенсія позивача складається з наступних елементів : розмір пенсії за віком - 687,78 грн., доплата до прожиткового мінімуму - 386,22 грн., доплата за понаднормовий стаж - 13,76 грн., загальний розмір пенсії складає 1087,76 грн., зменшення за достроковий вихід на пенсію - 12% - 130,53 грн., у зв'язку з чим у підсумку до виплати призначено - 957,23 грн. Вказав, що відповідачем невірно обчислюється розмір пенсії за віком, яка виплачується ОСОБА_1, а саме, в порушення вимог п.7-2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» зменшується на 12% загальний розмір пенсії (1087,76 грн.), а не розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до ст.27 цього Закону (687,78 грн.). У зв'язку з такими діями відповідача позивачці з вересня 2015 року всупереч ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення» виплачується пенсія, менша за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, та щомісячно недоплачується 130,53 грн.

Відповідач в надісланих до суду письмових запереченнях стверджує, що відрахування 12-відсоткового зменшення за достроковий вихід на пенсію не із загальної суми пенсії, а із пенсії без урахування доплат до прожиткового мінімуму та доплати за понаднормовий стаж, як цього вимагає позивач, суперечить вимогам чинного пенсійного законодавства, зокрема, п. 7-2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення». Зазначив, що ця норма передбачає зменшення загального розміру пенсії, та не містить жодних посилань на те, що вказане зменшення повинно відбуватися з розміру пенсії без врахування доплат та надбавок, встановлених чинним законодавством. Враховуючи викладене, вважає, що УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова у спірних відносинах діяло на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не порушило прав позивача.

З огляду на приписи ч.8 ст.183-2 КАС України справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного Фонду України в Дзержинському районі м. Харкова, з 06.06.2013 року отримує пенсію за віком.

Розмір пенсії, яку отримує позивач, є меншим за мінімальний розмір пенсії та прожитковий мінімум, встановлений для осіб, які втратили працездатність.

Як вбачається з листа УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова № 495/Б-11 від 09.11.2015 р., пенсію позивача розраховано, виходячи з таких показників: загальний трудовий стаж - 32 р. 4 міс. 27 днів, середньомісячний заробіток для обчислення пенсії - 1575,66 грн., коефіцієнт стажу - 0,32333, коефіцієнт стажу з урахуванням кратності 1,35 - 0,43650, розмір пенсії за віком - 687,78 грн. Крім того, до складу пенсії позивачки входять : доплата до прожиткового мінімуму - 386,22 грн., доплата за понаднормовий стаж - 13,76 грн., загальний розмір пенсії за віком ОСОБА_1 становить 1087,76 грн.

Крім того, у цьому листі зазначено, що позивачу призначена пенсія відповідно до п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», який передбачає, що розмір пенсії в жінок, які скористались правом дострокового виходу на пенсію, зменшується на 0,5 % за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію, у зв'язку з чим, до пенсії позивачки застосовується зменшення за достроковий вихід на пенсію - 12%, що складає з 01.09.2015 року - 130,53 грн. Отже, до виплати призначено : з 01.09.2015 року 957,23 грн. (а.с.14-15).

28.12.2015 року ОСОБА_1 звернулась до УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова із заявою, в якій просила суд призначити їй пенсію в розмірі, встановленому відповідно до ст.27 та з урахуванням ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне забезпечення», та виплачувати пенсію в розмірі, що відповідає мінімальній пенсії за віком, встановленій в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (а.с.11-13).

У зв'язку з незадоволенням відповідачем її вимог та виплатою пенсії в раніше визначеному розмірі, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, застосовуючи при перерахунку 12-відсоткове зменшення до показника розміру пенсії за віком (687,78 грн.), обчисленого відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а не до загального розміру нарахованої пенсії.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова у спірних відносинах діяло у спосіб та у межах, передбачених Конституцією та Законами України, і права позивачки в цьому випадку порушені не були.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно з положеннями п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.

Зменшення розміру пенсії за віком застосовується протягом усього періоду отримання пенсії незалежно від її виду.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року.

Матеріалами справи підтверджено, що 03.06.2013 року позивачем до УПФУ в Дзержинському районі м. Харкова було подано заяву про призначення пенсії за віком (а.с.22) і протоколом №6202 від 30.04.2014 року ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком з 06.06.2013 року (а.с.23).

Розрахунок пенсії позивачки на 01.09.2015 року було здійснено при загальному трудовому стажі 32 роки, 4 місяці та 27 днів (по 05.05.2013 року).

Станом на дату звернення за призначенням пенсії позивачці виповнилося 55 років.

Таким чином, на правовідносини з приводу виплату пенсії ОСОБА_1 поширюються положення п.7-2 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а відтак, розмір пенсії за віком, обчислений відповідно до статті 27 і з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 % за кожний повний або неповний місяць дострокового виходу на пенсію, що в підсумку складає 12% (за 24 повні місяці).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.27 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

З комплексного аналізу ст.27 та п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» випливає, що 12-відсоткове зменшення застосовується виключно до пенсії, яка обчислена за формулою, визначеною ст.27 цього Закону. Оскільки доплата до прожиткового мінімуму та доплата за понаднормовий стаж не входять до цієї формули, не враховуються при обчисленні пенсії згідно зі ст.27 цього Закону, 12-відсоткове зменшення пенсії на них не поширюється.

При цьому, статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 01.09.2015 року по 30.04.2015 року складав 1074 грн., з 01.05.2016 року - 1130 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір пенсії за віком ОСОБА_1 склав 687,78 грн. (1575,66 грн. (середньомісячний заробіток для обчислення пенсії) Х 0,43650 (коефіцієнт стажу з урахуванням кратності).

З урахуванням доплати до прожиткового мінімуму в розмірі 386,22 грн. та доплати за понаднормовий стаж - 13,76 грн., а також 12-відсоткового зменшення (-130,53 грн.), розмір пенсії, який виплачується позивачці, складає 957,23 грн., що становить менше від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.8 Конституції України та ч.3 ст.8 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка звернулась до суду з позовом на підставі ст. 46 Конституції України, яка гарантує, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що пенсія позивачки у розмірі 687,78 грн. та доплата до прожиткового мінімуму - 386,22 грн. є основним джерелом існування та є нижчими від прожиткового мінімуму, встановленого відповідними Законами України.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Верховний Суд України в постанові пленуму „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" від 01.11.1996 р. зазначив, що оскільки Конституція є має вищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії, Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Проте, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, не звернув увагу на наявність порушень прав позивачки, які гарантовано їй ч. 3 ст. 46 Конституції України та за захистом яких вона звернулась до адміністративного суду.

Не застосувавши норми Конституції як норми прямої дії, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

За приписами ч.2 ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом першої інстанції не враховано, що рівень пенсії ОСОБА_1 не гарантує позивачці щомісячно рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

При цьому, судом першої інстанції не було взято до уваги, що імперативною нормою, яка підлягає застосуванню до спірних відносин - статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності необхідного страхового стажу не може бути меншим, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений законом.

Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що згідно зі ст.6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного законом для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що пенсія позивачки з урахуванням 12% зменшення за достроковий вихід на пенсію не може становити менше, ніж прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що до 01.09.2015 року пенсія позивачці виплачувалась в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - 949,00 грн., однак, з 01.09.2015 року, незважаючи на підвищення прожиткового мінімуму, стала виплачуватись у розмірі меншому, ніж це передбачено статтею 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Пояснень з цього приводу відповідач ані до суду першої ані до суду апеляційної інстанцій не надав.

Також колегія суддів звертає увагу на приписи ч. 2 ст. 8 КАС України, яка зобов'язує суд застосовувати принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 18.07.06 р. по справі „Проніна проти України" констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначив, що у цій справі заявниця зверталась до національних судів з вимогою вирішити її спір щодо пенсії з органами соціального забезпечення. Заявниця посилалась, зокрема, на положення ст. 46 Конституції України, заявляючи, що її пенсія не повинна бути нижчою за прожитковий мінімум. Однак національні суди не вчинили жодної спроби проаналізувати позов заявниці з цієї точки зору, попри пряме посилання у кожній судовій інстанції. На думку Суду національні суди, цілком ігноруючи цей момент, хоча він був специфічним, доречним та важливим, не виконали свої зобов'язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції.

Колегія суддів, керуючись зазначеним рішення Європейського Суду з прав людини, вважає, що суд першої інстанції при розгляді справи не перевірив аргументи позивачки щодо порушення її прав, гарантованих ст. 46 Конституції України через не забезпечення їй рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, встановленого законом, а тому рішення суду першої інстанції не може вважатися обґрунтованим.

Згідно з ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень, правомірності своїх дій у спірних відносинах належним чином не довів.

Однак, вищезазначене не було враховано судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів відмічає, що позивачкою не визначено дату, з якої слід здійснити перерахунок її пенсії з урахуванням вірного механізму її обчислення.

Як вбачається зі змісту позову та апеляційної скарги, позивач вважає порушеним своє право на отримання пенсії у належному розмірі з вересня 2015 року.

Колегія суддів зауважує, що згідно вимог частин 1 і 2 статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Згідно ч.2 ст. 99 КАС України (в редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів"від 7 липня 2010 року N 2453-VI) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з'ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.

Слід відмітити, що як вбачається з матеріалів справи, порушення прав позивача в частині нарахування та виплати додаткової пенсії відбувалося періодично - кожного місяця при отриманні ним суми пенсії, починаючи з 06.06.2013 року, а тому кожного разу при отриманні пенсії позивач був обізнаний про порушення його прав та мав змогу звернутись до суду за їх захистом.

Отже, враховуючи дату звернення позивача до суду з адміністративним позовом (28.03.2016 р.), шестимісячний строк на звернення до суду з позовом (28.09.2015 р.) та період, за який позивач вважає своє право порушеним (вересень 2015 року), колегія суддів приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту в межах шестимісячного строку, починаючи з 28.09.2015 року.

У відповідності до ст.202 КАС України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.2 ст.205 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може прийняти нову постанову, якою суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.05.2016 року по справі № 638/4799/16-а підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 183-2, 195, п. 3 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.05.2016р. по справі № 638/4799/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Харкова про зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м.Харкова здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 28.09.2015 року, при якому зменшення розміру пенсії за достроковий вихід на пенсію на 12% відраховувати із показника пенсії за віком (687,78 грн.), та виплачувати позивачеві пенсію в розмірі не менше мінімальної пенсії за віком, встановленої в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та не підлягає оскарженню в силу приписів ч.10 ст.183-2 КАС України.

Головуючий суддя Перцова Т.С.
Судді Жигилій С.П. Дюкарєва С.В.