Справа № П/811/1304/14.
Суддя: Р.В. Жук
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П/811/1304/14.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2016 року справа № П/811/1304/14.

провадження № 2-кас/811/13/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Жука Р.В., розглянувши матеріали адміністративної справи

за позовом

Приватного підприємства “Віктор і К”

до

Світловодської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області

про

визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство “Віктор і К” (далі – позивач, ПП “Віктор і К”) звернулось до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Світловодської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Кіровоградській області (далі – відповідач, Світловодська ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень:

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року по справі П/811/1304/14 апеляційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області залишено без задоволення, а постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду по справі П/811/1304/14 від 26 травня 2014 року – змінено, доповнено її резолютивну частину словами такого змісту: "В задоволенні решти позовних вимог – відмовити". В іншій частині постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року – залишено без змін (т.4,а.с.29-32).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2016 року адміністративна справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11 лютого 2016 року касаційну скаргу Світловодської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області задоволено частково: постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 травня 2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року по справі П/811/1304/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 4, а.с.69-74).

При цьому Вищий адміністративний суд України вказав, що приймаючи рішення у справі, судами не було з'ясовано та встановлено належними та допустимими доказами обставини щодо реальності господарських операцій між позивачем та підприємствами-постачальниками.

Крім того, судами попередніх інстанцій при вирішенні даної справи не досліджувалось питання реальності господарських операцій з урахуванням відповідних первинних бухгалтерських документів, які фіксують факти здійснення господарських операцій, наявність у підприємства основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, що становлять зміст відповідних операцій, тощо.

Відтак, суд касаційної інстанції наголосив, для правильного вирішення даного спору необхідним є дослідження та врахування специфіки придбаних у контрагентів товарів, фізичних, технічних та технологічних можливостей позивача та його постачальників, кваліфікованого персоналу, основних фондів, платежі, супутніх звичайній господарській діяльності будь-якого господарюючого суб'єкта (комунальні платежі, оренда приміщень, послуги зв'язку, управлінські витрати, тощо). Також судом касаційної інстанції наголошено на з'ясуванні наявності у контрагентів позивача трудових ресурсів, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів для транспортування та іншого майна та обставин, які б підтверджували рух активів у процесі здійснення господарських операцій позивача з контрагентами, а також встановлення наявності зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів у господарській діяльності.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки Приватному підприємству “Віктор і К”, податковим органом неправомірно встановлено порушення позивачем приписів Податового кодексу України. Відтак, безпідставно, на думку позивача, винесено і оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Відповідач позовних вимог не визнав та у письмових запереченнях проти позову наголосив, що підставою для винесення оскаржуваних податкових-повідомлень рішень став факт безтоварності господарських операцій між ПП “Віктор і К” та з його контрагентами. За таких умов відповідач вважає, що ним законно та обґрунтовано винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

На підставі усної ухвали від 08.06.2016 року із занесенням до журналу судового засідання, керуючись частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку письмового провадження (т.5, а.с.158).

Дослідивши подані документи і матеріали, з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що посадовими особами Світловодської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Кіровоградській області у період з 18.03.2016 р. по 31.03.2014р. проведено документальну позапланову виїзну перевірку Приватного підприємства “Віктор і К” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

За результатами перевірки складено акт №108/2200/20651018 від 02.04.2014 року (т.1,а.с.29-78), в якому зафіксовано порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.193.1 ст.193, п.198.2, п.198.6 ст.198, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (чинного на час виникнення спірних правовідносин), в результаті чого занижено податок на додану вартість за перевірений період на загальну суму 1075 955,00 грн.; завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов’язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 декларації з ПДВ) за грудень 2013 року у сумі 466 622,00 грн.; п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), в наслідок чого встановлено заниження податку на прибуток підприємств за 2013 рік у сумі 1 458 844,00 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки Світловодської об’єднаної державної податкової інспекції винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 15.04.2014 року:

Як вбачається матеріалів справи, оскаржувані податкові повідомлення-рішення базується на висновках акту перевірки про безпідставне формування податкового кредиту та валових витрат у перевіреному періоді за господарськими операціями з контрагентами позивача (ТОВ “Регіональні ресурси”, ФГ “Тритон”, ПП “Агрофірма “Хлібодар”, ПП “АФ Приват Агро”, ФГ “Родомир-Агро”, СТОВ “Агрос”), які, на думку податкового органу, не мали реального характеру.

При розгляді справи суд враховує, що відповідно до позовної заяви, позивачем визнано його порушення п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, щодо включення до реєстру отриманих податкових накладних та відповідно до складу податкового кредиту суми ПДВ за придбаними товарами (послугами), що не підтвердженні податковими накладними (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу), суму ПДВ в розмірі 6952,00 грн. в т.ч. за: (січень 2013 року по взаємовідносинах з ПП НВФ “Діаман” в сумі 546,67 грн.; лютий 2013 року по взаємовідносинах з ТОВ “Скалат-Транс” в сумі 640,00 грн.; квітень 2013 року по взаємовідносинах з ТОВ “Акваполис”, ТОВ “Транскорп”, ПП “ВМ-Транс” в сумі 1669,42 грн.; травень 2013 року по взаємовідносинах ТОВ “Мінагроцентр” в сумі 1471,34 грн.; червень 2013 року по взаємовідносинах з ТОВ “Еле-Текс” в сумі 250,00 грн.; серпень 2013 року по взаємовідносинах з ТОВ “Торгівельний Двір “УТС” в сумі 158,33 грн.; за вересень 2013 року по взаємовідносинах з ТОВ “Акваполис” в сумі 1715,83 грн.; за листопад 2013 року по взаємовідносинах з ТОВ “МТК Плюс” в сумі 500,00 грн. (т.1,а.с.5, 62).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

У відповідності до змісту п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (на час виникнення спірних правовідносин), витрати, що враховуються при обчисленні об’єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат.

Згідно з п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об’єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов’язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.138.4 ст.138 Податкового кодексу України, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов’язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

За змістом пункту 200.3. статті 200 Податкового кодексу України, при від’ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу – зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

У свою чергу, відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: 1)придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 2)придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв’язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п. 198.2 зазначеної статті передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

З аналізу наведених правових норм у їх системному зв’язку, суд дійшов висновку, що необхідною умовою для правомірності формування податкового кредиту, а також включення відповідних сум до бюджетного відшкодування, є фактичне здійснення господарської операції платником податків.

У свою чергу, фактичне здійснення господарської операції платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами.

Так, податкова звітність формується на підставі первинних бухгалтерських документів, які, для надання їм юридичної значимості (сили), крім іншого, мають бути складені за фактично вчиненою операцією, повинні мати всі обов'язкові реквізити, містити відомості про господарську операцію, про зміст та обсяг операцій, та бути підписані уповноваженими особами, що надає первинному документу юридичну значимість для цілей відображення спірних операцій у бухгалтерському та податковому обліку, а також, відповідно, для цілей формування відповідних сум податкових вигод.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

При цьому, платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 Податкового кодексу України).

Зазначеному обов’язку платника податків кореспондує визначене п. 85.4 ст. 85 Податкового кодексу України право посадових осіб органу державної податкової служби при проведенні перевірок отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об'єктів оподаткування, несплату податків, зборів (обов'язкових платежів), порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Пункт 44.4 статті 44 Податкового кодексу України містить застереження, за яким вищезазначені документи, пов'язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Статтею 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” встановлені вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 2 Положення “Про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку”, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 168/704 від 05.06.1995 року, первинні документи (на паперових і машинозчитувальних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному вираженні), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійсненні господарської операції і складання первинного документа.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

У той же час, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування податкового кредиту з ПДВ виникають за наявності сукупності обставин та підстав, з якими наведені вище норми податкового законодавства пов'язують можливість формування спірних сум податкового кредиту та які є передумовою їх формування.

Зокрема, такі правові наслідки наступають у разі: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/робіт/послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій.

Недоведеність наявності цих чинників, з якими наведені вище норми законодавства пов'язують можливість формування платником податків податкового кредиту, зокрема, недоведеність здійснення певних операцій (нездійснення операцій), позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкових вигод, а покупця - права на формування цих податкових вигод, навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв'язку з цим юридично дефектних первинних документів.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне дослідити правомірність формування податкового кредиту позивача з його контрагентами у перевіреному періоді у розрізі фактичного здійснення відповідних господарських операцій і дослідити наявні у матеріалах справи первинні бухгалтерські документи на відповідність положенням Податкового кодексу України, вимог Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.

Судом з'ясовано наступні обставини.

Приватне підприємство “Віктор і К” 21.04.2003р. зареєстровано виконавчим комітетом Світловодської міської ради Кіровоградської області як юридична особа та з того часу перебуває на обліку податковому органі як платник податків (т.1,а.с.15).

Основними видами діяльності Приватного підприємства “Віктор і К” за КВЕД є, зокрема серед іншого є, виробництво олії та тваринних жирів (10.41), інші види перероблення та консервування фруктів та овочів (10.39), вироблення прянощів і приправ (10.84), виробництво інших харчових продуктів (10.89) (т.1,а.с.16).

ПП “Віктор і К” для здійснення господарської діяльності, має у користуванні комплекси будівель, що підтверджується актами готовності об’єкта до експлуатації, сертифікатами, договором купівлі-продажу комплексу будівель та споруд (т.3, а.с.240-254).

Для забезпечення виконання власної господарської діяльності позивачем у перевіреному періоді було укладено правочини з рядом контрагентів (ТОВ “Регіональні ресурси”, ФГ “Тритон”, ПП “Агрофірма “Хлібодар”, ПП “АФ Приват Агро”, ФГ “Родомир-Агро”, СТОВ “Агрос”).

Щодо взаємовідносин позивача з ФГ “Тритон”судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивачем до податкового кредиту ПДВ в лютому, березні, квітні, травні, червні, липні 2013 року віднесено 548679,93 грн. за податковими накладними, виданими ФГ “Тритон” з придбання соняшника, на підставі договору №06021301 від 06.02.2013 р. (т.1, а.с. 84-85, 92, 97, 101, 106, 111, 117, 122, 126, 131, 135, 139, 144, 148, 153, 162, 166).

Придбаний товар позивачем оприбутковано відповідно до видаткових накладних (т.1, а.с.89, 94, 100, 103, 108, 113, 119, 124, 128, 133).

Транспортування товару посвідчується відповідними товарно-транспортними накладними (т.1, а.с.90-91, 95-96, 100, 104-105, 109-110, 114-116, 120-121, 125, 129-130, 134).

Розрахунок за придбаний товар позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується платіжними дорученнями та не заперечувалось відповідачем в акті (т.1,а.с.167-185).

Щодо взаємовідносин позивача з СТОВ “Агрос” судом встановлено наступне.

У травні, червні та липні 2013 року позивачем віднесено до податкового кредиту ПДВ у сумі 264 317,30 грн. відповідно за податковими накладними виданими СТОВ “Агрос” по придбанню соняшника, на підставі договору поставки №20051301 від 20.05.2013 р. (т.1,а.с.186-187,193,197,201, 205,210,216,220,225,229, 234,238).

Даний товар позивачем оприбутковано відповідно до видаткових накладних (т.1,а.с.191, 195, 199, 203, 207,212,218,222,227,231,236).

Транспортування підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними (т.1,а.с.192, 196, 200, 204, 208-209, 213-215, 219, 223-224, 228, 232-233, 237).

Розрахунок за придбаний товар позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується платіжними дорученнями (т.1,а.с.239-248).

Щодо взаємовідносин позивача з ПП “Агрофірма “Хлібодар” судом встановлено наступне.

Позивачем включено до податкового кредиту за лютий 2013 року ПДВ у сумі 186951,33 грн. за податковими накладними виданими ПП “Агрофірма “Хлібодар” по придбанню соняшника, на підставі договору поставки №04021304 від 04.02.2013 року (т.2,а.с.249-250; т.1,14,17,20,21).

Придбаний товар позивачем оприбутковано відповідно до видаткових накладних (т.2,а.с.4,16,19).

Транспортування посвідчується відповідними товарно-транспортними накладними (т.2,а.с.513).

Розрахунок за придбаний товару позивачем здійснено безготівковим шляхом, що підтверджується платіжними дорученнями (т.2, а.с. 22-27).

Разом з тим, в липні 2013 року позивачем віднесено до податкового кредиту суми ПДВ в сумі 162 180,00 грн. за податковими накладними виданими ФГ “Родомир-Агро” по придбанню соняшника, на підставі договору поставки №19071301 від 19.07.2013 р. (т.2,а.с.28-29,40,44).

Придбаний товар позивачем оприбутковано відповідно до видаткових накладних (т.2, а.с.33,41).

Транспортування підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними (т.2,а.с.34-39,42-43). Розрахунок за придбаний товар позивачем здійснено безготівковим шляхом, що підтверджується платіжними дорученнями (т.2,а.с.45-47).

Щодо взаємовідносин позивача з ПП “АФ Приват Агро” судом встановлено наступне.

Позивачем включено до податкового кредиту за лютий-березень 2013 року ПДВ у сумі 77 329,41 грн. за податковими накладними виданими ПП “АФ Приват Агро” по придбанню насіння соняшника, на підставі договору поставки №25021301 від 25.02.2013 року (т.2, а.с.53, 57, 61-62, 66, 70; т.3, 191-192).

Даний товар позивачем оприбутковано відповідно до видаткових накладних (т.2, а.с.51, 55, 59, 64, 68).

Транспортування підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними (т.2,а.с.52, 56, 60, 65, 69).

Розрахунок за придбаний товар позивачем здійснено в повному обсязі безготівковим шляхом, що підтверджується платіжними дорученнями (т.2, а.с.71-75).

При цьому, в листопаді-грудні 2013 року позивачем віднесено до складу податкового кредиту ПДВ у сумі 296 167,18 грн. відповідно за податковими накладними виданими ТОВ “Регіональні ресурси” по придбанню насіння соняшника, на підставі договору поставки №28111302 від 28.11.2013 р. (т.2,а.с.76-77,85-86,96,99,102,105,108,111,114,117,120,124,127,130,133).

Даний товар позивачем оприбутковано відповідно до видаткових накладних (т.2,а.с.81, 83, 87-88, 92, 94, 97, 100, 103, 106, 109, 112, 115, 118, 122, 125, 128, 131).

Транспортування підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними (т.2,а.с.82, 84, 89-91, 93, 95, 98, 101, 104, 107, 110, 113, 116, 119, 123, 126, 129, 132).

Рорахунок за придбаний товар позивачем здійснено безготівковим шляхом, що посвідчується платіжними дорученнями (т.2,а.с.134-138).

Під час розгляду справи встановлено, що придбаний у ТОВ “Регіональні ресурси”, ФГ “Тритон”, ПП “Агрофірма “Хлібодар”, ПП “АФ Приват Агро”, ФГ “Родомир-Агро” та СТОВ “Агрос” соняшник перероблявся у готову продукцію, на пасвідчення чого до суду надано звіт про виробництво та реалізацію промислової продукції (т.4, а.с.1-3).

Також суд зазначає, що за інформацією, наданою на вимогу суду Управлінням Державної автомобільної інспекції УМВС України в Кіровоградській області, автомобілі, зазначені у вказаних товарно-транспортних накладних, існують в об’єктивній дійсності та придатні до перевезення сільськогосподарської продукції в обсягах, зазначених у товарно-транспортних накладних (т.4.а.с.150-157).

З матеріалів справи вбачається, що позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених податкових накладних, виданих йому контрагентами у перевіряємому періоді.

При цьому ТОВ “Регіональні ресурси”, ФГ “Тритон”, ПП “Агрофірма “Хлібодар”, ПП “АФ Приват Агро”, ФГ “Родомир-Агро” та СТОВ “Агрос” на момент їх виписки були зареєстровані платниками податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем, а тому, відповідно до вимог п.201.8 та п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України мали обов’язок нараховувати податок на додану вартість та виписувати податкові накладні (т.1, а.с.86-87, 188-189; т.2, а.с. 1-2, 30-31, 48-49, 78-79; т.4, а.с.161, 164; т.5, а.с. 134, 138).

Водночас, при розгляді даної справи суд не обмежується формальним застосуванням приписів податкового законодавства, а вважає за необхідне встановити фактичні обставини вчинення відповідних господарських операцій у контексті доктрини „ділова мета“.

Суд наголошує, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, акти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавство.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, що мають розумну економічну причину.

Вказана доктрина закріплена у підпункті 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, згідно якого розумна економічна причина (ділова мета) - це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків мав намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Відтак, у спірних правовідносинах дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції у сув’язі із намірами позивача одержати економічний ефект від таких господарських операцій.

Згідно із зазначеним та на виконання вказівок Вищого адміністративного суду України, ухвалою судді від 14 березня 2016 року про прийняття справи до свого провадження та призначення до розгляду в судовому засіданні було зобов’язано контрагентів позивача надати до суду документально підтверджені письмові пояснення щодо руху активів у процесі здійснення спірних господарських операцій з позивачем; наявності основних засобів та трудових ресурсів, необхідних для вчинення дій, що становлять зміст відповідних операцій; зв'язку між фактом придбання товарів (послуг) і власною господарською діяльністю; наявності господарської мети при укладенні правочинів з ПП "Віктор і К".

У той же час, позивач не обмежився наданням письмових пояснень щодо змісту відповідних господарськиї операцій виключно на підставі вищеперелічених документів, а таож надав відповідні супроводжуючі документи, зокрема, копії відомостей про амортизації основних фондів ПП"Віктор і К" за 2013 рік, копії штатного розпису співробітників на різних ділянках виробництва, копії картки рахунку за 2013 рік, копії оборотно-сальдової відомості по рахуку за 2013 рік, копії розшифровок по надходженню за 2013 рік, копії звіту по рахунку товарно-матеріальних цінностй за 2013 рік по складу (Верхньодніпровський елеватор), копії посадової інструкції начальника відділу постачання насіння соняшнику ПП "Віктор і К", копії наказів про призначення на посаду начальника відділу постачання соняшнику, копії місячних звітів про економічні показники за видами економічної діяльності ПП "Віктор і К" за 2013 рік, копію звіту про виробництво та реалізацію готової продукції за 2013 рік (т.4.а.с.168-237;т.5,а.с.1-106,142-156).

У той же час, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 08.09.2009 р. у справі №21-737во09, про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень та транспортних засобів.

Однак, матеріали справи місять докази наявності у позивача та його контрагентів (ТОВ “Регіональні ресурси”, ФГ “Тритон”, ПП “Агрофірма “Хлібодар”, ПП “АФ Приват Агро”, ФГ “Родомир-Агро”, СТОВ “Агрос”) матеріально-технічної бази, кваліфікованого персоналу, спеціалістів (працівників) організаційних структур, спецтехніки для виконання підрядних робіт, складських приміщень для зберігання матеріалів та обладнання на будівельних майданчиках, які економічно необхідні для здійснення відповідних видів діяльності.

Більш того, з огляду на суму понесених позивачем витрат на придбання соняшнику та суму, отриману ПП "Віктор і К" від його реалізації, суд вважає доведеним те, що в результаті проведення спірних господарських операцій відбулося збільшення економічних вигод підприємства.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність дійсного руху активів між учасниками відповідних операцій.

Враховуючи наявність доведеної позивачем ділової мети та економічної доцільності здійснених правочинів, наявність належного обґрунтування можливості надання послуг, руху активів в процесі здійснення господарських взаємовідносин, суд не погоджується із доводами контролюючого органу щодо створення позивачем уявності господарських операцій з метою штучного формування податкового кредиту.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В процесі розгляду справи відповідачем не доведено суду правомірність винесення оскаржуваних рішення, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 438,48 грн. підлягає присудженню з Державного бюджету України (4 258 493,00 грн. : 4 268 921,00 грн. = 99%; 487,20 грн. : 10 = 48,72 що становить 1%; 487,20 грн. - 48,72 грн. = 438,48 грн.).

Керуючись ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити частково.

В задоволенні решити позовних вимог відмовити.

Присудити Приватному підприємству “Віктор і К”, код ЄДРПОУ 20651018, судовий збір у розмірі 438,48 грн. з Державного бюджету України.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.В. Жук