Справа № 168/344/16-а
Суддя: Хаврона О. Й.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/168/13/16
Справа № 168/344/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2016 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого судді Хаврони О.Й.,

з участю: секретаря Островерхої Т.С.,

прокурора Нечаї О.П.,

неповнолітньої ОСОБА_1,

законного представника ОСОБА_2,

представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши в судовому засіданні в смт. Стара Вижівка Волинської області в залі суду справу за позовом керівника Ковельської місцевої прокуратури в інтересах неповнолітнього, дитини - сироти ОСОБА_1, треті особи на стороні позивача ОСОБА_2, служба у справах дітей Старовижівської районної державної адміністрації до відділу освіти, молоді та спорту Старовижівської районної державної адміністрації, третя особа на стороні відповідача ЗОШ І-ІІІ ступенів с.Глухи про визнання дій протиправними і зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Керівник Ковельської місцевої прокуратури, в інтересах дитини сироти ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся з позовом, в якому з урахуванням відмови від частини позовних вимог, просить визнати протиправною бездіяльність відділу освіти, молоді і спорту Старовижівської районної державної адміністрації та зобов'язати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку в сумі 8730 грн. відповідно до ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон) та стягнути з відповідача судовий збір.

Позов мотивує тим, що неповнолітня ОСОБА_1, яка є дитиною - сиротою у 2015 р. закінчила 9 клас навчання ЗОШ І-ІІІ ступенів с.Глухи Старовижівського району Волинської області та поступила на навчання до Ковельського медичного коледжу. Відповідач, всупереч вимогам ст. 8 Закону, не нарахував і не виплатив їй вказаної допомоги.

Як підставу звернення до суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 прокурор посилається на те, що ОСОБА_1 є неповнолітньою особою і не може належним чином захистити свої права, а її законний представник і служба в справах дітей з 2015 року не ініціювали питання про виплату допомоги, тобто не належним чином здійснюють представництво інтересів неповнолітньої. Вказані обставини зобов'язують прокурора звернутись з таким позовом.

У судовому засіданні прокурор Нечая О.П. позов підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним та просить позов задовольнити.

Неповнолітня ОСОБА_1 і її законний представник ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали.

Представник служби в справах дітей пояснила, що неповнолітня ОСОБА_1 має право на отримання вказаної грошової допомоги, однак після досягнення 18 річного віку.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила, вважає, що механізм виконання Закону передбачений Постановою № 226 КМУ. Дитина - сирота - це особа віком до 18 р., дитина - сирота - це дитина в якої померли батьки. Законом визначено, що особи з числа дітей-сиріт і позбавлених батьківського піклування - це особи віком від 18 до 23 років, в яких у віці до 18 років померли батьки. На час закінчення 9 класу, маючи повних 15 років, ОСОБА_1 відносилась до категорії дітей - сиріт, відносно якої встановлено опіку і призначено опікуна, не набула статусу особи з числа дітей-сиріт, та дітей позбавлених батьківського піклування, оскільки не досягла 18 років. Ч.7 ст. 8 Закону в даному випадку не підлягає застосуванню, оскільки ОСОБА_1 була дитиною-сиротою, а не випускницею з числа дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування. Просить відмовити в позові.

Представник залученої в судом судовому засіданні третьої особи на стороні відповідача Глухівської ЗОШ І-ІІІ ступеня пояснила, що неповнолітня ОСОБА_1 має право на отримання грошової допомоги, однак після досягнення повноліття і при працевлаштуванні.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Сторони визнають, що неповнолітня ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2., набула статус дитини-сироти в зв'язку зі смертю батьків, її опікуном призначено ОСОБА_2 У 2015 році ОСОБА_1 закінчила 9 клас ЗОШ І-ІІ ст. с.Глухи та вступила до Ковельського медичного коледжу, де навчається на 1 курсі за спеціальністю сестринська справа /а.с. 6-12,16/.

Так, відповідно до ч.7 ст.8 Закону випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Неповнолітній ОСОБА_1 як випускниці одноразова грошова допомога відповідно до ст. 8 Закону не виплачувалась.

Не нараховуючи і не виплачуючи вказаної вище допомоги, відповідач виходив з того, що одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку виплачується відповідно до Постанови КМУ № 226 від 05 квітня 1996 року «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» при працевлаштуванні після закінчення навчального закладу, а неповнолітня ОСОБА_1 не була працевлаштована після закінчення навчального закладу, а продовжила навчання в іншому навчальному закладі, тому на думку відповідача підстав на виплату їй допомоги немає. Крім того посилається на відсутність бюджетних призначень на інші виплати для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування у 2015 році.

Дії відповідача вимогам закону не відповідають з таких підстав.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

Зокрема, відповідно до ч.ч.1-3 ст.8 цього Закону держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб.

Згідно ч.7 цієї статті випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

Із змісту вказаної норми встановлено, що власне випускники з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку; в даному випадку йдеться про випускників віком до 18 років.

При цьому, ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався.

Таким чином, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленої законом.

Наведеним твердженням не суперечать приписи ст.25 вищевказаного Закону, відповідно до яких порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

Вказана норма Закону виділяє: витрати, пов'язані з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу; здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу; інші виплати, передбачені цим Законом.

Статтею 39-9 вказаного Закону встановлено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Наведена норма регулює правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, та не розповсюджуються на правовідносини навчальних закладів з їх випускниками, що є предметом спору по даній справі, і жодним чином не стосується виплат передбачених ст.8 Закону до працевлаштування чи вступу до навчального закладу.

Згідно з пп.4 п.13 постанови КМ України № 226 від 05.04.1994р. «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» учням, студентам з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також учням, студентам, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків, що навчалися або виховувалися в навчально-виховних та вищих навчальних закладах і перебували на повному державному утриманні, при їх працевлаштуванні видається одяг, взуття, м'який інвентар і обладнання на суму, не менш як 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також одноразова грошова допомога в розмірі шести прожиткових мінімумів.

Водночас, вказана постанова, відповідно до якої умовою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі шести прожиткових мінімумів є працевлаштування учнів, студентів з числа дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також учнів, студентів, які в період навчання у віці від 18 до 23 років залишились без батьків, що навчалися або виховувалися в навчально-виховних та вищих навчальних закладах і перебували на повному державному утриманні, у цій частині суперечить вимогам Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Також відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи з вищенаведеного, а також з урахуванням загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, під час розгляду та вирішення зазначеної справи застосуванню підлягає Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування».

З урахуванням наведеного, неповнолітня ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», в розмірі не менше 6 (шість) прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років, з урахуванням ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та виплату вказаної грошової допомоги.

З цих підстав не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що неповнолітня ОСОБА_1 не має права на вказану грошову допомогу, оскільки не працевлаштувалась і не досягла повноліття, зокрема і не заслуговують посилання на роз'яснення, викладені в листі Міністерства освіти і науки України, наданому до заперечення на позов. Відсутність коштів у відповідача висновку суду не спростовує.

З огляду на викладене, дії відповідача слід визнати протиправними.

Оскільки ЗОШ І-ІІІ ступенів с. Глухи як навчальний заклад фінансуються централізовано через бухгалтерію відділу освіти, що не оспорюється і визнається сторонами, то саме з останнього слід стягнути вказану грошову допомогу.

Визначаючи дії відповідача протиправними, суд вважає за необхідне не вказувати про стягнення з відповідача конкретних сум як просить прокурор, оскільки саме відповідач зобов'язаний здійснювати обрахування та виплату спірних сум одноразової допомоги, вказані дії до компетенції адміністративного суду не належать, і тому приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову (без зазначення суми коштів, які слід стягнути з відповідача).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати неповнолітній ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», та необхідність зобов'язати відповідача виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі не менше 6 прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років, з урахуванням ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

Оскільки законний представник неповнолітньої та служба у справах дітей з аналогічним позовом в інтересах неповнолітньої не звертались, суд приходить до висновку вони належним чином не здійснюють захист прав та інтересів неповнолітньої особи, а тому прокурор довів підставність його звернення із вказаним позов в інтересах неповнолітньої до суду.

При цьому понесені судові витрати, пов'язані із розглядом справи, слід віднести в порядку ст.94 КАС України за рахунок держави.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 8, 39-9 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015р.», ст. ст. 2, 8-9, 11, 60, 70-72, 158-163, 185-186 КАС України, суд,

постановив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати бездіяльність відділу освіти, молоді та спорту Старовижівської районної державної адміністрації щодо невиплати випускнику, дитині-сироті ОСОБА_1, одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» протиправною.

Зобов'язати відділ освіти, молоді та спорту Старовижівської районної державної адміністрації нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ч.7 ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», в розмірі не менше 6 (шість) прожиткових мінімумів для дітей віком від 6 до 18 років, з урахуванням ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано, у разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного адміністративного суду через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Текст постанови виготовлено в повному обсязі 15.07.2016 року.

СуддяО. Й. Хаврона