Справа № 817/712/16
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шарапа В.М.
Суддя-доповідач:ОСОБА_1
УХВАЛА

іменем України

"19" липня 2016 р. Справа № 817/712/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" червня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Рівненської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом до Рівненської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження Голови обласної державної адміністрації №177-к від 05.05.2016 року, поновлення на посаді радника голови обласної державної адміністрації в Рівненській області.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.06.2016 ОСОБА_3 у задоволенні адміністративного позову до Рівненської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необєктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Колегія суддів враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги та положення частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України, уважає за можливе розглядати справу за відсутності представників сторін, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що з 22.07.2014 року ОСОБА_3 призначено на посаду радника голови Рівненської обласної державної адміністрації на підставі розпорядження від 22.07.2014 року №210-к (а.с. 47, 49, 52-54).

22.07.2014 року ОСОБА_3 склав присягу державного службовця.

27.01.2015 року ОСОБА_3 звільнено з посади радника голови Рівненської обласної державної адміністрації (патронатна служба) у зв'язку зі зміною керівника Рівненської обласної державної адміністрації на підставі розпорядження від 27.01.2015 року №14-к (а.с. 67).

Розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації від 03.03.2015 року №53-к розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 27.01.2015 року №14-к відмінено (а.с. 68, 126-137).

05.05.2016 року ОСОБА_3 звільнено з посади радника голови Рівненської обласної державної адміністрації (патронатна служба) у зв'язку зі зміною керівника Рівненської обласної державної адміністрації на підставі розпорядження від 05.05.2016 року №177-к (а.с. 70).

Частиною 6 статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII (що був чинним станом на час призначення позивача на посаду), Президент України, Голова Верховної Ради України, члени Уряду України, глави місцевих державних адміністрацій мають право самостійно добирати та приймати осіб на посади своїх помічників, керівників прес-служб, радників і секретарів згідно з штатним розписом і категорією, що відповідає посаді (патронатна служба). Порядок перебування на державній службі таких осіб установлюється відповідними органами.

Згідно з п. 4 Порядку перебування на державній службі працівників патронатної служби членів Кабінету Міністрів України та голів місцевих державних адміністрацій, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 року №851, працівники патронатної служби є державними службовцями.

З розпорядження голови Рівненської обласної державної адміністрації від 22.07.2014 року №210-к убачається, що ОСОБА_3 було призначено на посаду радника голови Рівненської обласної державної адміністрації саме у відповідності до Порядку перебування на державній службі працівників патронатної служби членів Кабінету Міністрів України та голів місцевих державних адміністрацій, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 року №851, відтак, дана посада належить до патронатної служби.

Пунктом 8 Порядку перебування на державній службі працівників патронатної служби членів Кабінету Міністрів України та голів місцевих державних адміністрацій, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 19.05.1999 року №851, передбачено, що крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державні службовці патронатної служби можуть бути звільнені у разі зміни керівника або складу державного органу (частина друга статті 30 Закону України "Про державну службу"). У цьому випадку в трудовій книжці робиться запис з посиланням на пункт 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. Про наступне звільнення працівник не попереджається.

З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII.

Частинами 2-3 статті 92 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII встановлено, що працівник патронатної служби призначається на посаду на строк повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Трудові відносини з працівником патронатної служби припиняються в день припинення повноважень особи, працівником патронатної служби якої він призначений. Акт про звільнення приймається керівником державної служби. Працівник патронатної служби може бути достроково звільнений з посади за ініціативою особи, працівником патронатної служби якої він призначений, або керівника патронатної служби.

Частиною 4 статті 92 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII визначено, що на працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41 - 43-1, 49-2 Кодексу законів про працю України .

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що на підставі Указу Президента України від 28.04.2016 року №176/2016 ОСОБА_4 звільнено з посади голови Рівненської обласної державної адміністрації (а.с. 117-118).

Указом Президента України від 28.04.2016 року №177/2016 на посаду голови Рівненської обласної державної адміністрації призначено ОСОБА_5.

За змістом статей 8-9 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" від 09.04.1999 року №586-XIV, повноваження голів місцевих державних адміністрацій припиняються Президентом України, голови місцевих державних адміністрацій набувають повноважень з моменту призначення.

Таким чином, враховуючи наведені норми законодавства, позивач, як працівник патронатної служби, підлягав звільненню з дати припинення повноважень головою Рівненської обласної державної адміністрації ОСОБА_4, тобто з 28.04.2016 року.

При цьому, стаття 39-1 Кодексу законів про працю України, в силу вимог якої у разі, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк, на позивача не поширюється.

Тому, незалежно від того, що датою звільнення ОСОБА_6 є не 28.04.2016 року, а 05.05.2016 року, дана обставина не має значення на правомірність припинення відповідачем трудових відносин з позивачем.

Суд ураховує посилання позивача на статтю 58 Конституції України, якою закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Водночас, зворотна дія нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми застосовуються до правовідносин, які існували до набрання ним чинності, тобто приписи нового нормативно-правового акта змінюють правило поведінки, яке було встановлено попередніми нормативно-правовим актами. Якщо ж новий нормативно-правовий акт не змінює закріплені у попередніх нормах правила поведінки (тобто попередній та новий нормативно-правові акти однаково визначають зміст прав та обов'язків суб'єктів відносин), зворотна дія нормативно-правового акта не має місця.

У свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 30 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року №3723-XII (що був чинним станом на час прийняття позивача на посаду), зміна керівників або складу державних органів не може бути підставою для припинення державним службовцем державної служби на займаній посаді з ініціативи новопризначених керівників, крім державних службовців патронатної служби.

Отже, як нормами, що були чинними станом на час призначення позивача на посаду, так і нормами, чинними на час його звільнення з посади, передбачено можливість припинення трудових відносин з ним у разі зміни безпосереднього керівника, у зв'язку з чим, зворотна дія нормативно-правового акта у часі в даному випадку відсутня.

Слід також зазначити, що згідно з п.п. 1, 9 ч. 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведених обставин, звільнення позивача здійснено відповідачем на підставі та в межах власних повноважень, у спосіб, визначений законом і є правомірним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач виконав приписи частини 2 статті 71 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, а також враховуючи приписи чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції. Постанова суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів уважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, відповідає матеріалам справи та чинному законодавству, а підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "06" червня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

ОСОБА_2

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Мулявко Сергій Кирилович вул.Кн.Ольги,14 б, кв.35,м.Рівне,33028

3- відповідачу/відповідачам: Рівненська обласна державна адміністрація м-н Просвіти,1,м.Рівне,33028

4-третій особі: - ,