Справа № 203/195/16-а (2-а/0203/22/2016)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2016 рокусправа № 203/195/16-а (2-а/0203/22/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Дурасової Ю.В.

суддів: Туркіної Л.П. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

на постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано поважною причину пропуску ОСОБА_2 строку для звернення до суду з адміністративним позовом та поновлено ОСОБА_2 строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

Визнано неправомірною бездіяльність відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області по виконанню рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по справі № 2а-800/11 від 04 березня 2011 року про зобовязання Управління пенсійного фонду Кіровського району м. Дніпропетровська здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_2 пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком починаючи з 20 липня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобовязано відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області здійснити примусове виконання рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська по справі № 2а-800/11 від 04 березня 2011 року.

Постанова суду першої інстанції обґрунтована тим, що постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2011 року, якою вирішений спір по адміністративній справі №2а-800/11, ухвалена та набрала законної сили 08 лютого 2012 року та на виконання такої постанови виконавчий лист було видано 17 квітня 2015 року, а також у звязку з тим що резолютивна частина виконавчого документа містить зобовязання здійснити перерахунок та виплачувати позивачу пенсію в розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком починаючи з 20 липня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 287 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та до останнього часу не виконані відповідачем.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем (відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області) подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що відповідачем не було порушено «Порядок погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою», затвердженого постановою КМУ №440 від 03.09.2014 року та відповідно не порушено прав та інтересів стягувача. Пакет документів відповідно до п. 20 «Порядку погашення заборгованості за рішенням суду, виконання яких гарантується державою» було передано до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області для погашення заборгованості в ІІ кварталі 2015 року, стягувача ОСОБА_2 повідомлено про всі вжиті заходи.

В запереченнях на апеляційну скаргу зазначено, що рішення суду від 04.03.2011 року на даний час не виконане. Постанова КМУ №440 від 03.09.2014 року, на яку посилається відповідач вказує на заборгованість за рішеннями суду, проте в резолютивній частині рішення та виконавчого листа зазначено про перерахунок та виплату пенсії щомісячно. Державна казначейська служба, до якої було направлено пакет документів на виконання рішення суду не є виконавчим органом. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та в задоволенні позову відмовити. Надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу у судове засідання не зявились. Про час, дату та місце судового засідання повідомленні належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за наслідками розгляду адміністративної справи №2а-800/11 було винесено постанову, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_2, зокрема зобовязано УПФ України в Кіровському районі м. Дніпропетровська здійснити перерахунок та виплачувати позивачу пенсію і розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком починаючи з 20 липня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеного залежно від розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Дана постанова набрала законної сили 08 лютого 2012 року. На даний час вказане рішення суду не виконане.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Частиною 5 ст. 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій Території України.

Згідно ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою до виконання; обовязковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 2, 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, а здійснюється державними виконавцями. Примусовому виконанню державною виконавчою службою підлягають виконавчі документи, зокрема, виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Такі органи не є органами примусового виконання.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження, тобто сукупність дій органів і посадових осіб, визначених в законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу; примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу»

За ст. 11 Закону державний виконавець зобовязаний вжити передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 27 вищезазначеного Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Матеріалами справи підтверджено, що 17 квітня 2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист, який позивачем було предявлено для примусового виконання до державної виконавчої служби. 08 вересня 2015 року відповідачем направлено пакет документів до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області для погашення заборгованості в ІІ кварталі 2015 року, згідно акту приймання-передавання, про що повідомлено ситягувача - ОСОБА_2 Проте, Головне управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області не є виконавчим органом, що займається примусовим виконанням рішень суду. Також, колегія судів апеляційної інстанції бере до уваги, що Постанова КМУ №440 від 03.09.2014 року, на яку посилається відповідач вказує на заборгованість за рішеннями суду, проте в резолютивній частині рішення та виконавчого листа зазначено про перерахунок та виплату пенсії щомісячно.

Згідно ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та практику Європейського Суду як джерело права.

За ст. 1 першого протоколу до Конвенції кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном і не може бути його позбавлена інакше як в інтересах суспільства.

За ст. 13 кожен, чиї права і свободи , викладені в Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі. Невідємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захисту права на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання судового рішення в розумний строк, яке в Україні покладається на державну виконавчу службу та державних виконавців.

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Проте, як зауважує Європейський Суд з прав людини, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шматько проти України», заява 60750/00). Державний орган не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням (Справа «Жовнер проти України» (Заява № 56848/00), Справа Бурдов проти Росії (Скарга №59498/00).

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст. 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів відповідно до ст. 212 та ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий: Ю.В. Дурасова

Суддя: Л.П. Туркіна

Суддя: О.М. Панченко