Справа № 385/603/16-а(2-а/385/23/16)
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 липня 2016 року справа № 385/603/16-а(2-а/385/23/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гімона М.М.

суддів: Чумака С. Ю. Юрко І.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10 червня 2016 року по справі № 385/603/16-а (2-а/385/23/16) за позовом ОСОБА_1 до Могильненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Могильненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області від 20 квітня 2016 року № 97 в частині, що стосується відмови йому у поновлені угоди на користування земельною ділянкою водного фонду, як таке, що не відповідає вимогам закону та порушує охоронювані законом інтереси позивача.

Постановою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10 червня 2016 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Вважаючи вказане рішення таким, що винесено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення, яким його вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування скарги її заявник вказав, що ухвалюючи спірне рішення, Могильненська сільська рада, як орган місцевого самоврядування порушила порядок поновлення договору оренди, встановлений Законом України «Про оренду землі», чим порушила його переважне право на отримання земельної ділянки водного фонду згідно вимог земельного законодавства. Крім того вказує, що Могильненська сільська рада грубо порушила вимоги ч. 3 ст. 24 Закону України ,,Про місцеве самоврядування в Україні", якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані обставини, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надійшли клопотання про розгляд справи за відсутності представників сторін.

За приписами п.2 ч.1 ст.197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в письмовому провадженні.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що останню необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем 01 квітня 2015 року була укладена угода про право користування земельними ділянками державної власності, пунктом 1 якої зазначено, що ОСОБА_1 прийняв в строкове користування земельну ділянку водного фонду загальною площею 2,13 га із земель сільськогосподарського призначення. Пунктом 3.1 визначено термін дії угоди, що складає 1 рік. Вказана угода укладена в простій письмовій формі без державної реєстрації (а.с. 6).

Як вбачається з виписки із протоколу № 8 восьмої сесії Могильненської сільської ради від 20 квітня 2016 року (а.с. 20-21), на засіданні було розглянуто питання щодо заяви ОСОБА_1 про поновлення угоди на користування земельною ділянкою на умовах оренди та ОСОБА_2 про надання права на виготовлення технічної документації по відводу тієї ж земельної ділянки площею 1,81 га. З доповіді секретаря постійної комісії ради вбачається, що ставок знаходиться за межами населеного пункту, тому сільська рада не може надавати дозвіл на виготовлення технічної документації для оренди, це питання віднесено до держгеокадастру.

Згідно рішення VIIІ сесії сьомого скликання Могильненської сільської ради від 20 квітня 2016 року за № 97 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про поновлення угоди на користування земельною ділянкою на умовах оренди та ОСОБА_2 про надання права на виготовлення технічної документації по відводу земельної ділянки сільська рада вирішила ОСОБА_1 відмовити у поновленні угоди на користування земельною ділянкою водного фонду площею 1.81 га у звязку з тим, що йому вже надано дозвіл на користування одним ставком (пункт 1 рішення). Одночасно ОСОБА_2 надано дозвіл на тимчасове користування на умовах оренди земельною ділянкою водного фонду за межами села Могильне. В пункті 3 вказаного рішення зазначено, що у звязку з тим, що земельна ділянка знаходиться поза межами села, заявнику рекомендовано для надання дозволу на виготовлення технічної документації та передачі земельної ділянки в оренду звернутися до Кіровоградського відділення Держгеокадастру (а.с. 5).

Не погодившись із наказним рішенням в частині відмови в поновленні договору оренди, позивач оскаржив його до суду в цій частині, що і є предметом розгляду у даній справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірне рішення відповідача про відмову позивачу у поновленні угоди на користування земельною ділянкою водного фонду є правомірним, оскільки ОСОБА_1 не було до заяви про поновлення договору додано повного пакету документів, перелік яких визначено Законом України «Про оренду землі», а саме проекту додаткової угоди, а також через те, що між сторонами не було досягнуто домовленості щодо орендної плати.

Колегія суддів апеляційної інстанції з такими висновками суду погодитись не може з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разу встановлення під час апеляційного розгляду порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

В той же час, на думку колегії суддів для вирішення спору у даній справі слід встановити до компетенції якого органу належить питання укладання договору оренди спірної земельної ділянки і, відповідно питання поновлення укладеного договору оренди земельної ділянки, оскільки це питання є первинним.

Згідно частини 2 статті 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, державних органів приватизації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Частинами 3, 4 статті 122 ЗК України передбачено, що районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно частини 1 статті 118 Земельного кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Аналізуючи наведені норми в контексті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції зазначає, що Могильненська сільська рада в межах своєї компетенції має право передавати земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, але в межах населеного пункту, крім випадків, коли на земельних ділянках, розташованих за межами населеного пункту знаходяться об'єкти комунальної власності.

Як вбачається із витягу із протоколу сесії та із тексту рішення VIІI сесії сьомого скликання Могильненської сільської ради від 20 квітня 2016 року за № 97 спірна земельна ділянка знаходиться поза межами села, тому питання надання її в оренду належить до компетенції територіального органу Держгеокадастру.

Матеріали справи не містять доказів того, що спірна земельна ділянка належить до земель комунальної власності територіальної громади Могильненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області.

Більш того, ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2016 року під час підготовки справи до апеляційного розгляду відповідачу було запропоновано надати до суду докази того, що спірна земельна ділянка належить до власності територіальної громади Могильненської сільської ради Гайворонського району, натомість таких доказів відповідачем не надано.

Вищенаведене вказує на відсутність у Могильненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області повноважень щодо розпорядження цією земельною ділянкою, оскільки вона не належить до земель комунальної власності територіальної громади відповідача.

Оскільки приймаючи рішення від 20 квітня 2016 року за № 97 в оспорюваній частині (пункт 1 рішення) відповідач вирішував питання розпорядження земельною ділянкою по суті, а його відмова в поновленні позивачу договору оренди вмотивована лише тим, що заявнику вже надано дозвіл на користування одним ставком, то таке рішення органу місцевого самоврядування є таким, що прийнято поза межами його повноважень та не у порядку і спосіб, визначені законом, а тому є протиправним.

Вказана обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і скасування пункту 1 рішення відповідача від 20 квітня 2016 року за № 97. В іншій частині рішення відповідача не оспорювалось.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позову.

Оскільки при поданні апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір в сумі 606,32 грн. і його апеляційна скарга судом задовольняється, то згідно ст.. 94 КАС України понесені ним витрати підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 10 червня 2016 року по справі № 385/603/16-а (2-а/385/23/16) скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Могильненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Могильненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області від 20 квітня 2016 року № 97 в частині відмови ОСОБА_1 у поновлені угоди на користування земельною ділянкою водного фонду (пункт 1).

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 606,32 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Могильненської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання законної сили.

Головуючий: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак

Суддя: І.В. Юрко