Справа № 263/8398/16-а
Суддя: Ікорська Є. С.
Дата ухвалення: 2016-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №263/8398/16-а
Провадження №2а/263/224/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2016 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області під головуванням судді Ікорської Є.С при секретарі Турчиній Н.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом до відповідача, відповідно до якого просить визнати неправомірними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя, які виразились в призупиненні виплати пенсії з 1 червня 2015 року, з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-V111, яким внесені зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобовязати УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя поновити виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру», за період з 1 червня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 26.09.2014 року йому перебуває на обліку в УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя,. Йому як працівнику прокуратури була призначена та виплачувалась пенсія за вислугу років згідно з Законом України «Про прокуратуру». З 1997 року по теперішній час працює в прокуратурі на посаді начальника управління.

11.03.2016 року ним було подано заяву до УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя про відновлення пенсії. З 1 квітня 2015 року відповідачем виплату вказаної вище пенсії припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-V111, яким внесені зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вважає, що відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-Х1І в редакції Закону № 213, яка набрала чинності з 01.04.2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та 2 груп, інвалідів війни III групи га учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

У судове засідання позивач не з'явився, в матеріалах позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Представник відповідача УПФУ в Жовтневому районі м. Маріуполя позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що Законом України від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" внесено зміни до порядку призначення пенсій за віком на пільгових умовах і за вислугу років, а також тимчасово на період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам незалежно від дати призначення пенсії. Згідно зі статтею 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, під час роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії, зокрема, у порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", пенсія не виплачуються. Зважаючи на те, що позивач є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про прокуратуру», виплата призначеної пенсії була припинена згідно з вищезазначеним Законом. Виплата пенсії в повному обсязі поновлюється з наступного дня після звільнення з роботи, порядок виплати змінюється з наступного за днем звільнення з посади. На підставі вищенаведеного, представник відповідача вважає, що дії управління щодо припинення з 01.04.2015 року виплати призначеної пенсії позивачу є правомірними та відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне.

Відповідно до вимог статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач до 26.09.2014 року отримував пенсію в УПФУ Жовтневого району м.Маріуполя, що не оспорюється сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.04.2015 року позивачу призупинено виплату пенсії. Станом на 01.04.2015 року позивач працював в органах прокуратури, що не заперечується відповідачем.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м.Маріуполя. На звернення позивача від 11.03.2016 р. надано відповідь від 17.03.2016 року, в якій з посиланням на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідач повідомив, що оскільки позивач є працівником органів прокуратури, то виплату пенсії йому було припинено з 01.04.2015 року.

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу, суд виходить з наступного.

Як встановлено абзацом 2 частини 1статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) в редакції, яка чинна з 01.04.2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

У період роботи на інших посадах, роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Представник відповідача вважає, що оскільки позивач працював на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про Прокуратуру», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом № 1058, виплачуватись не повинна.

Суд зазначає, що станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працював позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються.

В теперішній час особам, які підпадають під дію Закону України «Про прокуратуру», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працював позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст.47 Закону № 1058 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

З огляду на вказане, суд вважає, що з 1 червня 2015 року виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону № 1058, підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом, ніж відновлення виплати цієї пенсії неможливо.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2-15, 17-18,69-71, 79, 86, 87, 122, 128,143, 158, 162,163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі міста Маріуполя Донецької області в частині відмови у відновленні виплати з 01.06.2015 р. ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Маріуполя відновити з 1 червня 2015 року виплату ОСОБА_1 пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького Апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя: Є.С. Ікорська