Справа № 806/576/16
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року Житомир справа № 806/576/16

категорія 12.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шуляк Л.А., суддів: Сичової О.П., Черноліхова С.В.,

секретар судового засідання Грабський А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування наказів №22-о від 15.03.16 року та №80-о від 15.03.16 року, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

Позивач звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів №22-0 від 15 березня 2016 року та наказ начальника Головного управління ДФС у Житомирській області №80-0 від 15 березня 2016 року, поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення та стягнення заробітної плати за один місяць (з урахуванням заяви від 10.06.2016, а.с.85-87).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що звільнення є незаконним, оскільки п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України не передбачає такої підстави для звільнення як реорганізація. При цьому зазначає, що він не відмовлявся від зайняття тієї самої посади, але в реорганізованому податковому органі, проте посада начальника йому не пропонувалась взагалі. Вважає, що і зміни істотних умов праці за посадою начальника податкового органу не відбулося. Звертає увагу, що відповідно до ч.ч.3,4 ст.36 вказаного Кодексу у разі реорганізації установи дія трудового договору працівника продовжується.

Відповідачі у письмових запереченнях на позов не визнають позовних вимог, посилаючись на те, що у зв'язку із реорганізацією органів Міндоходів, усіх працівників було своєчасно за 2 місяці попереджено про можливе наступне вивільнення у зв'язку із зміною істотних умов праці. Позивач надав згоду на проходження перевірки кандидатів на посаду із використанням поліграфа. Водночас, зазначив про наявність у нього захворювання, що супроводжується вираженою серцево-судинною недостатністю. За наслідками опрацювання матеріалів та враховуючи наявні медичні висновки щодо стану здоров'я, які не дають можливості допустити ОСОБА_1 до опитування із застосуванням поліграфу, Головним управлінням власної безпеки ДФС України не рекомендовано позивача на посаду начальника Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області. Разом з тим, рекомендовано розглянути питання про переведення його на посаду з менш психоемоційним навантаженням. Враховуючі надані рекомендації, ГУ ДФС у Житомирській області було запропоновано позивачу посади з менш психоемоційним навантаженням, проте він відмовився, у зв'язку з чим його було звільнено з посиланням на п.6 ст.36 КЗпП України.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Як встановлено судом, з листопада 2006 року ОСОБА_1 працював на посаді начальника Овруцької міжрайонної державної податкової інспекції. 03.06.2013 був призначений у порядку переведення на посаду начальника Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (а.с.8-10).

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 року №160 утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується КМУ, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення. Постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної фіскальної служби, реорганізовано територіальні органи Міністерства доходів і зборів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної фіскальної служби України. Згідно з додатком 2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 року №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", Овруцька ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області реорганізується шляхом приєднання до Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області. Наказом ДФС України від 20.08.14 № 56 затверджено Положення про Овруцьку об'єднану державну податкову інспекцію головного управління ДФС у Житомирській області (а.с.41-50).

Наказом Міністерства доходів і зборів України №29 від 07.11.2014 року розпочато реорганізацію територіальних органів Міндоходів у Житомирській області, утворено комісії з реорганізації територіальних органів Міндоходів у Житомирській області, призначено керівників зазначених комісій.

Згідно наказу ДФС №619-о від 25.09.2014 уповноважено начальників головних управлінь ДФС в областях здійснити заходи щодо працевлаштування керівників територіальних органів Міндоходів, що реорганізуються, посади яких віднесені до номенклатури Міндоходів у тому числі шляхом пропонування посад номенклатури Голови ДФС у підпорядкованих органах.

16 липня 2015 року з метою реалізації постанови Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", керуючись Порядком здійснення заходів, повязаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 20.10.2011 № 1074, наказів Міністерства доходів і зборів України від 30.10.2014 № 22 "Про реорганізацію головних управлінь Міндоходів в окремих областях", від 25.09.2014 № 2113-0 "Про утворення голів комісій", Державної фіскальної служби України від 12.09.2014 № 129 "Про затвердження типових структур територіальних органів ДФС" (зі змінами та доповненнями), від 25.09.2014 № 619-о "Про надання повноважень від 05.11.2014 № 245 "Про затвердження чисельності працівників окремих державних податкових інспекцій головних управлінь ДФС" та у звязку із постійними штатними розписами обєднаних державних податкових інспекцій ГУ ДФС у Житомирській області, затвердженим Головним управлінням ДФС у Житомирській області від 15.07.2015 Головою Комісії з реорганізації Головного управління Міндоходів у Житомирській області ОСОБА_5 видано наказ № 24-о про попередження про наступне звільнення у звязку з реорганізацією через два місяці після попередження ОСОБА_1.

З попередженням про можливе наступне вивільнення ОСОБА_1 з посади начальника Овруцької ОДП1 ГУ Міндоходів у Житомирській області ознайомлено 16.07.2015.

З метою забезпечення високого рівня професійної компетентності працівників апарату Державної фіскальної служби України та її територіальних органів, урегулювання порядку призначення та звільнення працівників та на підставі Положення про ДФС України від 21.05.2014 № 236 - Державною фіскальною службою України видано наказ від 03.11.2014 № 240 "Про організацію побору кадрів у Державній фіскальній службі" (далі - Порядок № 240),

Даний Порядок №240 визначає процедуру добору та оформлення необхідних документів на посади працівників ДФС України, призначення, переведення та звільнення яких здійснюється Головою Державної фіскальної служби України.

Згідно п.1 до номенклатури посад апарату ДФС та її територіальних органів, призначення на які, переведення та звільнення з яких проводиться Головою ДФС, належать, зокрема, керівники та їх заступники (у т.ч. перші) державних податкових інспекцій.

П.п. 2.4.1.1 п.п. 2.4.1 п. 2.4 Розділу 2 "Порядок добору та призначення на посади працівників" Порядку №240 встановлює, що подання про призначення, зокрема, на посаду начальника та першого заступника (заступника) начальника державної податкової інспекції готується відповідним головним управлінням і підписується його керівником або особою, яка виконує його обовязки.

Листом ГУ ДФС у Житомирській області від 05.06.2015 №2450/8/06-30-04-22 на імя голови ДФС України направлено подання на призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області в порядку переведення з посади начальника Овруцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області.

Разом з тим, в даному поданні зазначено, що станом на дату його направлення, перевірка згідно ЗУ від 16.09.2014 №1682-VII "Про очищення влади" триває.

Як зазначено представниками відповідача, при вирішенні питання щодо призначення позивача на посаду, було враховано положення наказу Міністерства доходів і зборів України від 02.08.2013 № 329 "Про використання поліграфів у діяльності Міністерства доходів і зборів України та його територіальних органів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.10.2013 за № 1748/24280, яким затверджено Інструкцію щодо застосування компютерних поліграфів у роботі Міністерства доходів і зборів України (далі - Наказ № 329) (чинний на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 2 Розділу 2 Наказу № 329 "Сфери можливого використання поліграфа в діяльності Міндоходів та його територіальних органів" перевірки кандидатів із використанням поліграфа можуть проводитися в процесі вирішення питань щодо прийому особи на роботу (службу) до Міндоходів, його територіальних органів, підпорядкованих установ та організацій.

Відповідно до частини 3 розділу IV Інструкції психофізіологічне інтервю із застосування поліграфу не проводиться серед іншого і у випадку виявлення у опитуваного захворювання, що супроводжується вираженою серцево-судинною, дихальною недостатністю.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач погодився пройти опитування із застосуванням поліграфу, про що надав письмову згоду (а.с.52). При цьому, зазначив про наявність у нього захворювання, яке супроводжується вираженою серцево-судинною недостатністю.

Як зазначає позивач, він прибув у ДФС України для проходження опитування із застосуванням поліграфу, проте його не було допущено до проходження.

Головним управлінням власної безпеки ДФС України за наслідками опрацювання матеріалів та враховуючи відмову позивача від проходження добровільного психофізичного інтерв'ю із використанням поліграфу у зв'язку із наявними медичними висновками щодо стану здоров'я, не рекомендовано призначення ОСОБА_1 на посаду начальника Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області. Разом з тим, рекомендовано розглянути питання про переведення ОСОБА_1 на посаду з менш психоемоційним навантаженням (а.с.53).

Суд звертає увагу, що позивач не відмовлявся від проходження опитування із застосуванням поліграфу, як зазначає Головне управління власної безпеки ДФС України, а не був допущений до його проходження за станом здоров'я. Крім того, дане опитування із застосуванням поліграфу не є обов'язковим при вирішенні питання щодо прийому особи на роботу до фіскального органу.

При цьому, представники відповідачів не змогли пояснити на підставі чого Головним управлінням власної безпеки ДФС України зроблено висновок, що наявність у позивача захворювання перешкоджає йому обіймати посаду начальника податкового органу. На запитання суду зазначили, що ніяких досліджень чи медичних експертиз з цього приводу не проводилось, до уваги було взято лише діагноз позивача. Натомість, як зазначалось, позивач обіймав дану посаду з 2006 року та згідно наданих ним пояснень не вбачає перешкод для продовження роботи за цією посадою, в тому числі за станом здоров'я. Інших причин відмови позивачу у призначенні на посаду відповідачами не наведено.

Водночас, Державною фіскальною службою України враховано рекомендації ГУ власної безпеки ДФС України, та листом від 05.10.2015 №36577/7/99-99-01-02-01- 17 повернуто матеріали про призначення на посаду начальника інспекції без розгляду (а.с.54).

10 березня 2016 року ГУ ДФС у Житомирській області було запропоновано позивачу наступні вакантні посади: начальника відділу аудиту Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області; тимчасово вакантну (на період відпустки по догляду за дитиною) головного державного інспектора з питань юридичної роботи Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області; головного державного інспектора відділу податків і зборів з юридичних осіб Коростенської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області (а.с.55).

Позивач у вказаному повідомленні зазначив, що погоджується із переведенням на посаду начальника Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області та відмовляється від запропонованих посад.

Отже, позивач не відмовлявся від переведення на посаду начальника Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області.

Водночас, наказом Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів №22-о від 15 березня 2016 р. ОСОБА_1 звільнено 15.03.2016 з посади начальника Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у зв'язку з реорганізацією та зміною істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України (а.с.6).

Згідно із наказом начальника Головного управління ДФС у Житомирській області №80-о від 15 березня 2016 р. вважати ОСОБА_1 таким, що звільнений 15.03.2016 з посади начальника Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області у зв'язку з реорганізацією та зміною істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України (а.с.7).

Надаючи оцінку оскаржуваним наказам, суд враховує наступне.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.92 Конституції України права і свободи людини і громадянина та їх гарантії, основні обов'язки громадянина визначаються виключно законами України, згідно з ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівників.

Пунктами 342.4 та 342.6 статті 342 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями. Правовий статус посадових осіб контролюючих органів, їх права та обовязки визначаються Конституцією України, Податковим Кодексом та Митним кодексом України, а в частині, що не регулюється ними, - Законом України "Про державну службу" та іншими законами.

Враховуючи, що норми Податкового Кодексу України, Закону України "Про державну службу", тобто спеціального законодавства, не регулюють питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, суд застосовує до спірних правовідносинах норми трудового законодавства.

Підстави припинення трудового договору визначені ст.36 КЗпП України, за приписами п.6 ч.1 якої припиняється трудовий договір у разі відмови працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмови від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

Зазначений пункт має застосовуватися при наявності однієї з підстав: 1) відмови працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією; 2) відмови від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

Як вбачається із попередження про наступне вивільнення, позивача було попереджено про переведення на іншу посаду у звязку із реорганізацією Овруцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області або про наступне звільнення із займаної посади згідно з п.6 ст.36 КЗпП України.

При цьому, як встановлено судом, позивач не відмовлявся від переведення на посаду начальника реорганізованого фіскального органу.

Щодо посилання відповідачів на зміну істотних умов праці слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено судам, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Згідно з ч.3 ст.32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці (п.31 цієї Постанови).

Аналізуючи наведені норми, слід дійти висновку, що зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Пропозиція обійняти інші посади у іншій установі не є зміною істотних умов праці. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВАСУ від 01.06.2016 у справі №824/992/15-а.

Натомість, як встановлено судом, відбулась реорганізація Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області шляхом її приєднання до Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області.

Статтею 81 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Стаття 82 ЦК передбачає, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Статтями 13 та 21 Закону України від 17 березня 2011 року №3166-VI "Про центральні органи виконавчої влади" виключно Кабінет Міністрів України наділено повноваженнями з утворення, реорганізації та ліквідації територіальних органів міністерств та інших центральних органів виконавчої влади як юридичних осіб публічного права.

Частиною першою статті 104 ЦК передбачено, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Ліквідація є такою формою припинення юридичної особи, у результаті якої вона припиняє свою діяльність (справи і майно) без правонаступництва, тобто без переходу прав та обов'язків до інших осіб. Іншою формою припинення юридичної особи є передача всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам-правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу чи перетворення.

У розумінні зазначених норм закону приєднання - це така форма реорганізації, при якій одна юридична особа включається до складу іншої юридичної особи, що продовжує існувати й далі, але в більшому масштабі. Приєднувана ж організація припиняє свою діяльність як самостійна юридична особа. У разі приєднання на підставі передавального (а не ліквідаційного) акта орган, який здійснює державну реєстрацію юридичної особи, виключає юридичну особу, яка припинила діяльність, з державного реєстру.

Юридична особа-правонаступник, до якої внаслідок приєднання перейшли майно, права та обов'язки припиненої юридичної, несе відповідальність за її зобов'язаннями в повному обсязі.

Частиною другою статті 107 ЦК визначено, що після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення), який має містити положення про правонаступництво щодо всіх зобов'язань юридичної особи, що припиняється.

Частиною дев'ятою статті 5 Закону №3166 встановлено, що порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України. Пунктом 6 Порядку здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року N 1074, визначено, що права та обов'язки органів виконавчої влади у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади переходять до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Суд враховує, що відповідно до ч.ч.3,4 ст.36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як зазначили представники сторін, в ході реорганізації було скорочено чисельність працівників Овруцької ОДПІ, зокрема з 41 до 39 працівників, проте посада начальника податкового органу залишилась.

З огляду на те, що відбулась реорганізація шляхом приєднання Овруцької ОДПІ Головного управління Міндоходів у Житомирській області до Овруцької ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області, дія трудового договору позивача мала бути продовжена у Овруцькій ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області на посаді, яку займав позивач, оскільки така посада зберіглася.

Слід зазначити, що у разі звільнення працівників у зв'язку із проведенням реорганізації чи скорочення чисельності або штату працівників в ході такої реорганізації питання щодо припинення дії трудового договору мало вирішуватись в порядку, передбаченому п.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно з п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Як зазначалось вище, підставою для відмови позивачу у призначенні на посаду начальника Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області було не проходження опитування із застосуванням поліграфу, проте суд не визнає таку підставу законною з огляду на встановлені обставини справи. Відповідач не був позбавлений можливості розглянути кандидатуру позивача за допомогою інших засобів (співбесіда, вивчення особової справи тощо) та прийняти обґрунтоване рішення, проте доказів такого розгляду чи наявності обґрунтованого рішення щодо відмови позивачу у призначенні на посаду начальника фіскального органу не надано.

Враховуючи наведене, відповідачем не доведено наявності підстав, передбачених п.6 ст.36 КЗпП України для припинення трудового договору з позивачем.

За таких обставин, звільнення позивача на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у звязку із реорганізацією та зміною істотних умов праці є незаконним, а тому оскаржувані накази №22-0 від 15 березня 2016 року та №80-0 від 15 березня 2016 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини першої ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При вирішенні позовної вимоги про поновлення позивача на посаді начальника Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області суд враховує, що поновити ОСОБА_1 в Овруцькій ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирської області неможливо внаслідок того, що вчинені дії по припиненню даної установи. Водночас, в Овруцькій ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області є посада начальника цієї установи, яка за функціональними обов'язками та посадовою інструкцією є аналогічною із раніше займаною посадою позивача.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз'яснено, що працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи (п.19).

Аналогічної думки додержується колегія суддів Судової палати в адміністративній справі Верховного Суду України від 16 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБИ до державної виконавчої служби Харківської області, Головного управління юстиції Харківської області про визнання незаконним та скасування наказу. Верховний Суд України у зазначеній справі погодився з рішенням суду першої інстанції, яким зобов'язано відповідача, який не приймав наказу про звільнення позивача з роботи, скасувати зазначений наказ, зобов'язано цього ж відповідача винести наказ не про поновлення, а про прийняття позивача на посаду шляхом переведення в іншу установу. Тобто, Верховним Судом України визначена правова позиція, яка полягає у тому, що при ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи і яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов'язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов'язаних з незаконним звільненням працівника. Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Невиконання такого зобов'язання порушує трудові гарантії працівника.

Тому позовні вимоги про поновлення позивача на посаді начальника Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Суд враховує, що час вимушеного прогулу з 16.03.2016 по 18.07.2016 (дату постановлення судового рішення) становить 83 робочих днів, середньоденна заробітна плата позивача 193,41 грн. (згідно довідки Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області №2174/06-16-05-10 від 14.07.2016), отже середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 16053 грн. 03 коп., які підлягають стягненню з Овруцької ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області.

Обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він як відповідач заперечує адміністративний позов (ч.2 ст. 71 КАС України). Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали, а якщо такі приписи відповідач без поважних причин не виконує, то "суд вирішує справу на основі наявних доказів" (ч. 4, 6 ст. 71 КАС України). Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Наведені відповідачами аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують відповідність дій при звільненні позивача трудовому законодавству, натомість їх протиправність підтверджується належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з п.2 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись статтями 158-163,167,186,254,256 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів №22-0 від 15 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Овруцької ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області у зв'язку з реорганізацією та зміною істотних умов праці за п.6 ст.36 Кодексу законів про працю України.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління ДФС у Житомирській області №80-0 від 15 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області з 15 березня 2016 року.

Стягнути з Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на користь ОСОБА_1 16053 грн. 03 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.03.2016 по 18.07.2016.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Овруцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області з 15.03.2016 та стягнення заробітної плати за один місяць.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Л.А.Шуляк

Суддя О.П. Сичова

Суддя С.В. Черноліхов

Повний текст постанови виготовлено: 20 липня 2016 р.