Справа № 826/26961/15
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Грибан І.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

пр-к апелянта Герасименко І.В.

розглянув в судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Державної фінансової інспекції в м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги,

УСТАНОВИВ:

Позивач, Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», звернувся в суд з позовом до Державної фінансової інспекції в м. Києві, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу відповідача від 19 листопада 2015 року №26-11-14-14/12133.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ДФІ в місті Києві проведено планову ревізію ПАТ "Акціонерна компанія "Київводоканал" в частині дотримання законодавства при використанні коштів, передбачених Мінрегіону на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01 січня 2012 року по завершений місяць 2015 року, за результатами якої складено акт ревізії від 23.10.2015 року №11-30/1724.

На підставі Акта ревізії відповідачем направлено позивачу лист від 19 листопада 2015 року №26-11-14-14/12133 "Про усунення порушень, виявлених ревізією", в якому вимагається:

- опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку;

- розглянути питання про притягнення працівників Товариства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Не погоджуючись з вимогами ДФІ в м.Києві позивач звернувся в суд із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога фактично стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю. Вимога ДФІ в місті Києві не створює юридичних наслідків для позивача та не порушує його прав чи інтересів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 310 (далі - Положення, Держфінінспекція відповідно), її визначено як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів <…> (підпункт 5 пункту 4 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях; у разі виявлення збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Також, Положенням передбачено, що у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція має право звернутися до суду в інтересах держави (п.п. 5 п.4 Положення).

Пункт 7 статті 10 Закону № 2939-XII закріплює право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом проведеної відповідачем перевірки було дотримання ПАТ законодавства при використанні коштів, передбачених на субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

Зі змісту акту ревізії вбачається, що за наслідками проведеної перевірки відповідачем виявлено наступні порушення:

Товариством в порушення ст.137.17 Податкового кодексу України, ч.2 п.2.4.5 Наказу про облікову політику ПАТ «АК «Київводоканал» № 1 від 02.01.2014 включено до Розрахунку фактичної собівартості послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та збитків від надання цих послуг за 2014 рік лише амортизаційні відрахування, що призвело до завищення обсягу субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на загальну суму 61 063, 43 тис. грн.;

Товариством в порушення абзацу першого пункту 6 Порядку, затвердженого постановою від 29 січня 2014 року №30 та пункту 1 постанови НКРКП №756 від 18 червня 2014 року "Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання і водовідведення" підприємством включено до "Розрахунку фактичної собівартості послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та збитків від надання цих послуг за ІІ півріччя 2014 року" доходи централізованого водопостачання за водовідведення населенню за тарифами, нижчими за встановлені, що призвело до заниження доходів та завищення обсягу субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості з різниці в тарифах на загальну суму 32 866,28 тис. грн.

За висновком ДФІ в м.Києві встановлені порушення призвели до збитків державному бюджету на суму 35 670, 35 тис. грн.

Відповідачем пред'явлено ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства та притягнення винних осіб до відповідальності.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України вказував, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або стягуються в судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, при цьому, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

Разом з тим, в даному випадку предметом позову є оскарження вимоги з підстав неправомірності висновку відповідача про наявність самого порушення законодавства, а не сума збитків, що визначені інспекцією, та необхідність їх відшкодування за умови наявності самого порушення.

Таким чином, колегія суддів вважає наявним право підконтрольної установи на перевірку правомірності оскаржуваної вимоги в судовому порядку.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року (справа №21-601а14).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було проведено перевірку дотримання ПАТ законодавства при використанні коштів, передбачених на субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування за період з 01.01.2014 по 31.12.2014.

За наслідками перевірки правильності включення позивачем до «Розрахунку фактичної собівартості послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та збитків від надання цих послуг за 2014рік» амортизації відповідачем виявлено, що до обсягу фактичних витрат відображених в «Розрахунку фактичної собівартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населення та збитків від надання цих послуг за 2014 рік» включено амортизаційні відрахування від амортизації комунальних основних засобів в сумі 79 258 тис. грн. та не включено до зазначеного розрахунку доходи Товариства на суму амортизації відповідних активів.

Так, ДФІ в ході перевірки виявлено, що товариством в формі № 2 звіту про фінансові результати за 2014 рік по коду рядка 2515 відображено амортизацію на суму 114 274 тис. грн.

В «Розрахунку фактичної собівартості послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та збитків від надання цих послуг за 2014рік» амортизацію відображено позивачем в сумі 112 454,7 тис.грн.

Відповідно до даних бухгалтерського обліку по рахунках №№1312, 746,441,91, 233, 949 за 2014 рік по безоплатно отриманим основним засобам, що є власністю територіальної громади м.Києва та передані у володіння та користування позивачу, амортизація нарахована та включена до витрат одночасно із збільшенням обсягу доходу на суму 79 456, 55 тис. грн.

З них до складу фактичної собівартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення включено амортизацію безоплатно отриманих, основних засобів комунальної власності на суму 79 258,00 тис. грн. з них:, на водопостачання - 24 746,1 тис. грн., на водовідведення- 54 511,9 тис. грн.

Відповідно до умов абзацу 2 п.6 «Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися нас зеленню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та /або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» затвердженого Постановою КМУ від 29.01.2014 № 30 обсяг фактичних витрат на послуги для населення з постачання теплової енергії, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення визначається відповідно до постанови КМУ від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п.17 Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 № 869 до повної планової собівартості централізованого водопостачання та водовідведення включаються витрати на амортизацію, визначені відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Відповідно до вимог ст.137.17 Податкового кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) доходи платнику податку у вигляді вартості основних засобів, отриманих з метою здійснення їх експлуатації, які не враховані у складі доходу під час їх зарахування на баланс платника податку відповідно до цього Кодексу, з метою оподаткування визнаються доходами в сумі, що дорівнює сумі амортизації відповідних активів, нарахованої у порядку, передбаченому цим Кодексом, у момент нарахування такої амортизації у разі:

- безоплатно отриманих об'єктів енергопостачання, газо- і теплозабезпечення, водопостачання, каналізаційних мереж, побудованих споживачами на вимогу спеціалізованих експлуатуючих підприємств згідно з технічними умовами на приєднання до зазначених мереж;

- безоплатно отриманих або виготовлених чи споруджених за рахунок коштів бюджету або кредитів, залучених Кабінетом Міністрів України чи під гарантії Кабінету Міністрів України, у разі виконання зобов'язань за гарантією Кабінетом Міністрів України;

- безоплатно отриманих підприємствами залізничного транспорту загального користування основних засобів транспортної інфраструктури, що перебували на балансі інших підприємств.

Разом з тим, в порушення зазначених вимог позивач при здійсненні «Розрахунку фактичної собівартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населення та збитків від надання цих послуг за 2014 рік» включив фактичні витрати відображені в амортизаційних відрахуваннях від амортизації комунальних основних засобів в сумі 79 258 тис. грн. та не включив до зазначеного розрахунку доходи Товариства на суму амортизації відповідних активів

Отже, висновки ДФІ щодо наявності порушення вимог цій частині є правомірними.

Також, за наслідками перевірки ДФІ було виявлено, що ПАТ до Розрахунку фактичної собівартості послуг з водопостачання та водовідведення та збитків від наданих послуг населенню за липень 2014 року» включені доходи з централізованого водопостачання населенню з розрахунку - 2,35 грн. за 1 куб.м. та з централізованого відовідведеня населенню з разрахунку 2,04 грн. за 1 куб.м., а за період серпень - грудень 2014 визначені доходи з централізованого водопостачання населенню з розрахунку - 3,18 грн. за 1 куб.м. та з централізованого водовідведення населенню з розрахунку - 2, 93 грн. за 1 куб.м.

Так, Постановою НКРКП № 756 від 18.06.2014 «Про встановлення тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення ПАТ «АК «Київводоканал» з 01.07.2014 для всіх категорій споживачів встановлено наступні тарифи : 3, 24 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ) та на централізоване водовідведення - 2,98 грн. за 1 куб.м. (без ПДВ).

Відповідно до абз.1 п. 6 Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженого постановою КМУ від 29.01.2014 № 30 обсяг заборгованості визначається надавачами послуг як різниця між фактичними витратами на теплову енергію, що виробляється, транспортується та постачається населенню, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення і фактичними нарахуваннями згідно з тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, з урахуванням витрат, пов'язаних з провадженням інвестиційної діяльності, та відрахуванням проведених перерахунків за низькоякісні і надані не в повному обсязі послуги та трансфертів з державного та місцевих бюджетів, отриманих надавачами послуг для відшкодування різниці в тарифах, і фактично погашеної заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за рахунок субвенції, отриманої за минулі роки..

Апелянт не заперечує, що показники, що були включені до розрахунків фактичної собівартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення та збитків від наданих послуг за липень 2014 року відрізняються від тарифу, встановленого Постановою НКРКП № 756 від 18.06.2014. Разом з цим пояснює це тим, що на перехідний період при встановленні населенню рахунків для оплати за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за липень 2014 застосовувалися два рівня тарифів, що пов'язано з об'єктивними особливостями зняття показів приладів обліку відповідно до заздалегідь затверджених графіків.

За таких підстав, контролюючий орган дійшов правомірного висновку що позивачем включено до Розрахунку фактичної собівартості послуг з централізованого водопостачання і водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та збитків від надання цих послуг за ІІ півріччя 2014 року доходи з централізованого водопостачання та водовідведення населенню за тарифами нижчими за встановлені.

Таким чином, висновки відповідача, що порядок проведення ПАТ Розрахунку фактичної собівартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населення та збитків від надання цих послуг зумовив завищення обсягу субвенції з державного бюджету на погашення заборгованості в різниці в тарифах, що призвело до збільшення витрат бюджету на надання субвенції для покриття такої різниці є правомірними.

За таких обставин, колегія суддів вважає вимогу ДФІ в м.Києві обґрунтованою та прийнятою за наявності підстав та в межах чинного законодавства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувану постанову слід змінити в частині мотивування підстав відмови в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, змінити постанову суду. За ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами для зміни постанови суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 197, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 березня 2016 року змінити в мотивувальній частині.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О.Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 19.07.2016.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.