Справа № 2-а-1981/11 (2-а/176/8/15)
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року м. Київ К/800/3208/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Кочана В.М., Швеця В.В.

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року

у справі № 2-а-1981/11 (2-а176/815)

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Жовтоводської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УПСЗН Жовтоводської міської ради, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати неправомірними дії відповідача; стягнути одноразову компенсацію та щорічну допомогу на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов'язати нарахувати та перерахувати комунальним підприємствам 50% вартості спожитих житлово-комунальних послуг, починаючи з 2007 року по 2014 рік включно відповідно до статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та здійснювати такі нарахування і виплати в подальшому.

Постановою Жовтоводського міського суду від 13 жовтня 2015 року яку залишено без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої і апеляційної інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 у період з 1967 року по 1991 рік працював на державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та командирувався на роботу в експедиції на ядерний полігон Нова земля де приймав участь у випробуваннях ядерної зброї.

Внаслідок чого, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №674 від 02 грудня 1992 року «Про порядок віднесення деяких категорій громадян до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачу надано статус особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та встановлено інвалідність ІІ групи, що підтверджується посвідченням відповідної категорії.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про отримання одноразової компенсації при встановленні інвалідності та щорічної допомоги на оздоровлення, відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак відповідачем відмовлено у нарахуванні такої допомоги з посиланням на те, що даний вид допомоги не виплачується особам, які брали участь у ядерних випробуваннях.

Не погодившись з рішенням відповідача та вважаючи його дії протиправними та такими, що порушують права та законні інтереси позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушеного права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли висновку, що у позивача, як у особи зі статусом постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи відсутнє право на отримання одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а право на отримання пільг відповідно до статті 20Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» можливе за дотримання умов пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України № 117 від 29 січня 2003 року «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги».

З такими висновками погоджується і колегія суддів Вищого адміністративного суду України з огляду на наступне.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 9 вказаного Закону особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тобто постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи є дві категорії осіб: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 11 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, до яких належать: 1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу в передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу) визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Частиною 4 статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» встановлено, що громадяни, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, належать до категорії 1, або 2, або 3. Порядок визначення цих категорій встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 674 від 02 грудня 1992 року прийнятою відповідно до статті 14 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», затверджено Порядок віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї або постраждали за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно пункту 2 вказаного Порядку громадяни із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, відносяться: до категорії 1 - інваліди з числа учасників ліквідації ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з відповідною аварією, випробуванням або військовим навчанням, а також хворі на променеву хворобу внаслідок участі у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї.

При цьому компенсації та пільги громадянам, віднесеним до категорії 1, визначені у статті 20, а також устатті 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, позивач, як інвалід з числа учасників ядерних випробувань, віднесених до 1 категорії, не має права на отримання одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення, передбачених статтею 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стосовно нарахування позивачу пільг відповідно до статті 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд касаційної інстанції також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Згідно пункту 11 частини 1 статті 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 50-процентна знижка плати за користування житлом (квартирної плати, плати за утримання будинків), комунальними послугами (газ, електрична і теплова енергія, водопостачання, водовідведення та інші послуги) у межах середніх норм споживання, передбачених законом, телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності в межах норм, передбачених законом. До членів сімей громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, належать: дружина (чоловік), неповнолітні діти, непрацездатні батьки, особа, яка проживає разом з постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи особою - інвалідом I групи та доглядає за нею, за умови, що ця особа не перебуває у шлюбі; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, що має право на пільги, та проживає разом з ним.

При цьому, судами встановлено, що позивач 08 листопада 2007 року на підставі власної заяви включений до Єдиного автоматизованого Реєстру осіб, які мають право на пільги, як «Учасник війни» відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та користується 50% знижкою на житлово-комунальні послуги, як «Учасник війни», з іншою заявою позивач до відповідача не звертався.

Згідно пункту 6 положення «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року №117, визначено, що пільговик, який має право на конкретну пільгу згідно з кількома законами України, включається до Реєстру як пільговик, що користується цією пільгою згідно з одним Законом України за його вибором. Якщо фізична особа має право на пільги згідно з кількома законами, до Реєстру включається така інформація про пільговика.

Таким чином, позивач має право на пільги відповідно до статті 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за умови, якщо звернеться до відповідного органу з заявою про бажання використовувати дану пільгу відповідно до зазначеного закону.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, про відсутність порушеного права позивача з боку відповідача на отримання пільг, компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді В.М. Кочан

В.В. Швець