Справа № 713/985/16-а
Суддя: Пилип'юк І. В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 713/985/16-а
Провадження №2-а/713/22/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області у складі головуючого судді Пилип'юка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Нестирюк В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області, про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області, про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії.

У позові вказував, що з 14.01.2002 року перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію за вислугою років, відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції Закону від 12.07.2001 року, з наступними змінами і доповненнями), що діяла на час призначення пенсії, виходячи із максимального розміру 90 відсотків від чинної на той час заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури.

Постановою КМУ від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» затверджено нові схеми посадових окладів працівників органів прокуратури відповідно до яких відбулося підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Вказані обставини дають право на отримання пенсії в більшому розмірі, а тому 07.04.2016 року звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку пенсії на підставі зазначеного Закону, відповідно до довідки прокуратури Івано-Франківської області №18/220 вих-16 від 29.03.2016 року.

Однак відповідач відмовив у проведенні перерахунку пенсії листом від 11.04.2016 року №1853/02, у якому зазначив, що відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. У зв'язку з викладеним з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Зазначено, що чинним законодавством не передбачено обчислення пенсії працівникам прокуратури в розмірі 90 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. У довідці від 29.03.2016 року за №18/220 вих-16 не зазначено, що з сум заробітної плати сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вважає, що відповідач безпідставно відмовив йому у перерахунку пенсії, посилюючись на закон, який не стосується перерахунку раніше призначених пенсій. Не взяв до уваги те, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма закону, що визначає умови та порядок проведення перерахунку пенсії, яка діяла на момент призначення їм пенсії, а не на дату звернення з заявою про проведення такого перерахунку, тобто повинен був керуватися умовами та порядком пенсійного забезпечення прокурорів визначеними ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на час призначення йому пенсії.

З часу призначення пенсії з 02.01.2002 року ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» зазнавала змін, а окремі її положення взагалі втратили чинність. Однак ці зміни відбулися після того, як він звільнився з органів прокуратури у зв'язку з виходом на пенсію.

Відмовляючи у здійсненні перерахунку пенсії, відповідач безпідставно керувався п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, оскільки положення зазначеної правової норми поширюються виключно на правовідносини щодо призначення пенсії, а не щодо її перерахунку.

Відмовляючи у проведенні перерахунку пенсії відповідач допустив довільне трактування норм Закону України від 02.03.2015 року №213, та інших нормативних актів на які робить посилання, що призвело до порушення його прав, гарантованих Конституцією України.

Враховуючи висновки Верховного Суду України, висловлені у постановах від 17.12.2013 року (справа №21-445а13), від 10.12.2013 року (справа №21-348а13), від 06.10.2015 року (справа №127/11720/14-а), а також рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 та від 20.03.2002 року №5-рп/2002 зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Закону, які обмежень максимального розміру пенсії, призначеної відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», не встановлюють.

Стверджував, що перерахунок пенсії необхідно здійснити у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорських працівників на підставі документів пенсійної справи та додатково поданих документів, в даному, випадку довідки прокуратури Івано-Франківської області від 29.03.2016 року, а дії відповідача про відмову здійснити такий перерахунок є неправомірним у зв'язку з порушенням його соціальних прав щодо пенсійного забезпечення і незаконного звуження конституційних гарантій.

Просив визнати протиправними дії УПФ України у Вижницькому районі Чернівецької області, яким відмовлено йому у проведенні перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Івано-Франківської області №18/220 вих-16 від 29.03.2016 року про заробітну плату та зобов'язати УПФ України у Вижницькому районі Чернівецької області, здійснити перерахунок призначеної йому пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» (зі змінами, внесеними згідно із законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР, у редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-111, що діяла станом на вересень 2014 року) з розрахунку 90% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури, згідно довідки прокуратури Чернівецької області №18/127 вих-16 від 16.03.2016 року про заробітну плату починаючи з 01.12.2015 року, без обмеження її максимального розміру та стягнути на його користь сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлений адміністративний позов підтримав повністю, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просив позовні вимоги задовольнити. Подав заяву, у якій просив вважати зобов'язати відповідача здійснити перерахунок згідно довідки прокуратури Івано-Франківської області №18/220 вих-16 від 29.03.2016 року.

У судовому засіданні представник відповідача Нестирюк В.Д. підтримала подане письмове заперечення проти позову, позов не визнала та просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представника відповідача Нестирюк В.Д., вивчивши та дослідивши надані суду докази в межах заявлених вимог, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Даний спір за участю Управління пенсійного фонду України у Вижницькому районі, як суб'єкта владних повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України) є публічно-правовим і його вирішення згідно п.1 ч.1 ст.17 КАС України, належить до компетенції адміністративних судів України, оскільки відповідач, як суб'єкт владних повноважень реалізовувало у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством управлінські функції щодо соціального захисту населення.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_1, виданого 05.05.2001 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області.

З 14.01.2002 року позивач перебуває на обліку в Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області та отримує пенсію за вислугу років, призначену у розмірі 90% від суми місячного заробітку на підставі на підставі ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_2, виданого 10.01.2003 року Управлінням Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області.

Вказані обставини не заперечує представник відповідача, а тому вони в силу положень ч.3 ст.72 КАС України не потребують доказуванню.

07.04.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати пенсію, призначену згідно статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції 05.11.1991 року, що діяв до 01.11.2011 року у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам у розмірі 90% від середньомісячного заробітку, з врахуванням довідки прокуратури Івано-Франківської області №18-220 вих-16 від 29.03.2016 року, що підтверджується її копією.

Згідно довідки прокуратури Івано-Франківської області №18-220 вих-16 від 29.03.2016 року позивач працював у прокуратурі Івано-Франківської області і отримує пенсію з посади заступника прокурора Косівського району Івано-Франківської області. Заробітна плата станом на 01.12.2015 року складається з наступних складових: основний оклад - 3030,00 грн., класний чин - 125,00 грн., вислуга років (30%) - 946,50 грн., надбавка за особливо важливу роботу (57%) - 2337,85 грн., щомісячна премія (154%) - 9916,60 грн., матеріальна допомога на оздоровлення (1/12) - 536,61 грн., матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових проблем (1/12) - 536,61 грн., а всього 17429,17 грн. Посадовий оклад змінено згідно постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року. Заробітна плата виплачена з урахуванням нових посадових окладів з 01.12.2015 року.

Управління пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області листом №1853/02 від 11.04.2016 року відмовило позивачу у перерахунку пенсії, оскільки відповідно до п.5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених зокрема ЗУ «Про прокуратуру» не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються. Стаття 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року втратила чинність у зв'язку з прийняттям ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року. Чинним законодавством не передбачено обчислення пенсії працівникам прокуратури в розмірі 90% від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. У наданій довідці не зазначено, що з сум заробітної плати сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

На думку позивача, вказана відмова є протиправною та підлягає скасуванню, що стало підставою звернення до суду.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури, до яких законодавцем віднесено позивача, встановлено ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року.

Згідно з частиною 1 статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року, що діяла на час призначення пенсії ОСОБА_1, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури

не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011 року, внесено зміни до статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Відповідно до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року у редакції ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011 року, прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року внесено зміни до ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року і відповідно до цих змін пенсія прокурорам призначається в розмірі 70 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, з 01.10.2011 року положення ч.1 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011 року, а з моменту вступу в законну силу ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року втратили чинність положення ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, щодо призначення пенсії прокурорам в розмірі 80 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено страхові внески.

Однак, частини 13 та 18 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, які регулювали підстави та порядок перерахунку пенсії прокурорам на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії, у зв'язку із прийняттям ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 01.10.2011 року та ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року змін не зазнали, а змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Відповідно до ч.13 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції чинній на час виникнення у позивача права на перерахунок пенсії) обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

А відповідно до ч.18 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції чинній на час виникнення у позивача права на перерахунок пенсії) призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Тобто при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 01.10.2011 року та ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року зміни до статті 50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Тому при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, тобто в даному випадку у розмірі не більше 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання вже була висвітлена Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 року у справі №21-348а13 та від 17.12.2013 року у справі №21-445а13.

Відповідно до ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно вказаних постанов Верховного Суду України, - Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Крім того, вирішуючи питання про застосування наведеного Закону в часі, суд виходить з того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на внесені зміни до положень ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення пенсії, оскільки відповідачем було застосовано нові положення до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, що суперечить вимогам ч.1 ст.58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Враховуючи зазначені вимоги законів та правові висновки Верховного Суду України судом встановлено, що посилання відповідача у своїй відмові у перерахунку пенсії позивачу на п.5 Прикінцевих положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року є безпідставним.

Також є безпідставними та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин положення ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, щодо обмеження максимального розміру пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року підвищено заробітну плату працівників прокуратури з 01.12.2015 року, а тому відповідно до ч.18 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року (в редакції чинній на час виникнення у позивача права на перерахунок пенсії) перерахунок призначеної пенсії за вислугу років необхідно здійснити саме з цієї дати з виплатою різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії.

Таким чином, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, Суд приходить до висновку, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки Судом встановлено, що дії відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку пенсії у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Івано-Франківської області №18-220 вих.16 від 29.03.2016 року є протиправними, і для захисту прав позивача на пенсійне забезпечення, їх необхідно зобов'язати здійснити йому перерахунок призначеної пенсії за вислугу років відповідно до чч.13, 18 ст.50-1 ЗУ «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року починаючи з 01.12.2015 року у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Івано-Франківської області №18-220 вих.16 від 29.03.2016 року та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, без обмеження її максимального розміру.

Відповідно до положень ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі Конституції України, ЗУ «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 01.10.2011 року, ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року, п.5 Прикінцевих положень ЗУ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, керуючись ст.ст.2, 6, 9, 11, 14, 17, 70-72, 86, 94, 158-163, 167, 186, 244-2, 254 КАС України, Суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати на підставі довідки прокуратури Івано-Франківської області №18-220 вих.16 від 29.03.2016 року.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області здійснити ОСОБА_1 перерахунок призначеної пенсії за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року з 01.12.2015 року в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці прокуратури Івано-Франківської області №18-220 вих.16 від 29.03.2016 року та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії, без обмеження її максимального розміру.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 551,20 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького адміністративного апеляційного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення, а стороною, яка була відсутня в судовому засіданні, протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: І. В. Пилип'юк