Справа № 809/699/16
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" липня 2016 р. Справа № 809/699/16
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитин Н.М.
при секретарі судового засідання Мулі Х.О.
за участю позивача: ОСОБА_1
представника позивача: Крикун Т.О.,
представника відповідача: Ткачука О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про визнання протиправним та скасування відмови в наданні статусу учасника бойових дій від 30.05.2016 року, зобов`язання вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
14.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення №11 від 30.05.2016 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем повторно відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій незважаючи на встановлені судовими рішеннями обставини про перебування його в зоні антитерористичної операції з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом забезпечення проведення антитерористичної операції. Вважає, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає до скасування.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Додатково суду пояснили, що 30.05.2016 року Комісією Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України при повторному розгляді заяви позивача щодо надання статусу учасника бойових дій антитерористичної операції, обставини встановлені постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року, що ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем в/ч пп НОМЕР_1 , дійсно перебував 46 діб у відрядженні у в/ч НОМЕР_2 , сили та засоби якої були залучені до безпосередньої участі в антитерористичній операції, а тому, здійснюючи свої військові обов`язки по обслуговуванню бойової техніки у в/ч НОМЕР_2 в період свого відрядження у цю частину, позивач приймав безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції. Однак, Комісією при розгляді заяви позивача щодо надання статусу учасника бойових дій антитерористичної операції, факт встановлений судовим рішенням до уваги не взято, натомість зазначено, що такі рішення суду носять рекомендаційний характер та прийнято протокольне рішення №11, яким відмовлено позивачу у наданні статусу учасника бойових дій. Вважають дане рішення незаконним, безпідставним та таким, що прийняте з порушенням норм чинного законодавства, а тому просять позов задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні заявлений позов заперечив з мотивів викладених у письмових запереченнях. Суду пояснив, що постанова суду від 28.12.2015 року № 809/4348/15 відповідачем виконана шляхом визначеним у резолютивній частині постанови, а саме повторно розглянуто питання щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 за результатом якого прийнято оскаржуване рішення №11 від 30.05.2016 року про відмову у наданні відповідного статусу. Зазначив, що обставини встановлені судовими рішеннями членами комісії до уваги не бралися. Оскільки постановою суду від 28.12.2015р. № 809/4348/15, не було зобов`язано комісію надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій, то комісія була вправі відмовити йому у наданні такого статусу. Додатково звернув увагу суду на те, що позивачу не в повному розмірі виплачувалася винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції у вересні 2014 року згідно роздавально-розрахункової відомості на виплату грошового забезпечення, офіцерам прапорщикам, військовослужбовцям за контрактом. Просив у задоволенні позову відмовити.
Розглянувши позовну заяву, заслухавши позивача та представників сторін, всебічно і повно встановивши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року № 809/4348/15 позов ОСОБА_1 до Івано-Франківського обласного військового комісаріату про визнання нечинною та скасування відмови в наданні статусу учасника бойових дій від 10.06.2015 року, зобов`язання вчинення дій - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано протокольне рішення Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України №7 від 10.06.2015 року в частині відмови у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій. Зобов`язано Комісію Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.26-32).
12.04.2016 року колегією суддів Львівського апеляційного адміністративного суду винесено ухвалу № 876/792/16 про залишення без задоволення апеляційної скарги ІНФОРМАЦІЯ_1 , а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року № 809/4348/15 - без змін (а.с. 33-37).
На виконання наведених вище рішень суду комісією Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України (далі - Комісія), повторно розглянуто документи щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з протоколу №11 від 30.05.2016 року засідання Комісії, ОСОБА_1 повторно відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, за що проголосувало дев`ять членів Комісії із дев`яти (а.с.11-13).
Як вбачається із вищевказаного документу, мотивами прийняття такого рішення Комісія зазначила наступне :
«Заявник на комісію представив той самий пакет документів. Даний пакет документів не містить достатньо доказів про безпосередню участь в антитерористичній операції ОСОБА_1 у виконанні завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. З 31 серпня по 17 жовтня 2014 року він перебував у відряджені у в/ч НОМЕР_2 , згідно посвідчення про відрядження від 31 серпня 2014 року №451, для отримання техніки».
«Рішення суду може носити характер рекомендації та не може підміняти функції колегіального органу комісії».
Також, підставою для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем, була відсутність у позивача витягу із наказу керівника АТО центру при СБУ про залучення до складу підрозділів, які залучаються до антитерористичної операції.
Вивчивши оскаржуване рішення, суд дійшов висновку, що таке прийняте без врахування та оцінки нових обставин встановлених у постанові Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року № 809/4348/15 та ухвалі Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року № 876/792/16по.
Так, суд звертає увагу Комісії на те, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року № 809/4348/15 встановлено наступне: «....суд дійшов висновку, що вказані документи свідчать про направлення ОСОБА_1 у відрядження до району проведення АТО, його перебування в зоні АТО з метою забезпечення проведення антитерористичної операції».
«....позивач, будучи військовослужбовцем в/ч пп НОМЕР_1 , перебував 46 діб у відрядженні у в/ч НОМЕР_2 , сили та засоби якої були залучені до безпосередньої участі в антитерористичній операції. А тому, здійснюючи свої військові обов`язки по обслуговуванню бойової техніки у в/ч НОМЕР_2 в період свого відрядження у цю частину, позивач приймав безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції».
Згідно із ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування.
Так, звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене ч.1 ст. 72 КАС України, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
Отже, за змістом вказаної норми учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.
Таким чином, наведеними рішеннями суду було встановлено преюдиційні обставини щодо фактичної участі позивача у забезпеченні проведення антитерористичної операції. Так само, ними було надано оцінку посиланням відповідача на відсутність витягу із наказу керівника АТО центру при СБУ про залучення до складу підрозділів, які залучаються до антитерористичної операції як підставу відмови у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Отже, відповідачем при винесенні оскаржуваного рішення формально виконано постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року № 809/4348/15 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року № 876/792/16по, оскільки обставини встановлені такими рішеннями суду комісією не було взято до уваги, що підтвердив у судовому засіданні представник відповідача.
Щодо посилання сторони відповідача на не виплату ОСОБА_1 100% винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції у вересні 2014 року згідно роздавально-розрахункової відомості на виплату грошового забезпечення, офіцерам прапорщикам, військовослужбовцям за контрактом як доказу не участі позивача в АТО, то така не спростовує преюдиційних обставин наведених вище.
Відповідно до ст.4 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22.10.1993 № 3551-XII ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Відповідно до п.19 ст. 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;
Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, а також райони антитерористичної операції визначає Кабінет Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року N 413 затверджено Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (далі по тексту - Порядок).
Згідно із пунктом 2 Порядку статус учасника бойових дій надається, зокрема, військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Отже, преюдиційні обставини встановлені постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.12.2015 року, яка згідно ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року набрала законної сили, не підлягають повторному доказуванню у даній справі та, такі, не спростовані представником відповідача відповідно до покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, згідно ч.2 ст. 72 КАС України.
Відповідно до п.14 Положення у разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України від 30.05.2016 року №11.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу статус учасника бойових дій, суд зазначає наступне.
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання статусу учасника бойових дій є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання.
Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Таким чином, позовна вимога про зобов`язання Івано-Франківського обласного військового комісаріату надати позивачу статус учасника бойових дій розцінюється Івано-Франківським окружним адміністративним судом саме як втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Проте, суд зазначає, що втручання у даному випадку у дискреційні повноваження відповідача, як суб`єкта владних повноважень, є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права, та враховує, що у межах спірних правовідносин відповідачем не доведено існування підстав для ненадання позивачу статусу учасника бойових дій.
Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Івано-Франківський окружний адміністративний суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.
Відтак, підлягає стягненню з Івано-Франківського обласного військового комісаріату за рахунок бюджетних асигнувань даного суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 1933,60 грн. судових витрат.
На підставі ст.124 Конституції України, керуючись ст.ст. 2, 8-14, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати протокольне рішення комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України №11 від 30.05.2016 року в частині відмови у наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.
Зобов`язати Комісію Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України повторно розглянути питання щодо надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .
Зобов`язати Комісію Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій у Збройних Силах України надати ОСОБА_1 (паспорт серіїї НОМЕР_3 , виданий Калуським МВ УМВС в Івано-Франківській області 08.06.1996 року) статус участика бойових дій.
Стягнути з Івано-Франківського обласного військового комісаріату (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань даного суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 (паспорт серіїї НОМЕР_3 , виданий Калуським МВ УМВС в Івано-Франківській області 08.06.1996 року) 1933,60 грн. (одна тисяча дев`ятсот тридцять три гривні шістдесят копійок) судових витрат.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: /ПІДПИС/ Микитин Н.М.

Постанова складена в повному обсязі 18.07.2016 року.