Справа № 826/3529/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 липня 2016 року № 826/3529/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дор-фарба Україна"
до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії
Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дор-фарба Україна» (далі - позивач, ТОВ «Дор-фарба Україна») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві) з вимогами про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиконання зобов'язань за договором про забезпечення електронного документообігу платника податків № 2 від 17.08.2015; про зобов'язання ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві усунути перешкоди, що унеможливлюють прийняття податкової звітності та реєстрацію податкових накладних від ТОВ «Дор-фарба Україна» засобами електронного зв'язку для належного виконання умов договору про забезпечення електронного документообігу платника податків № 2 від 17.08.2015 року та про зобов'язання ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві відшкодувати на користь позивача судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства, відповідач не приймає податкову декларацію згідно укладеного договору про забезпечення електронного документообіфгу платника податків № 2 від 17.08.2015 року, що на переконання позивача призводить до протиправного блокування прийому звітності та реєстрації податкових накладних засобами електронного зв'язку та унеможливлює подання позивача податкової звітності у встановлений Податковим кодексом України строк.

Відповідач - ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, надіславши суду письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи.

В судовому засіданні з урахуванням положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дор-фарба Україна» перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві з 14.04.2015 року.

17.08.2015 між ТОВ «Дор-фарба Україна» та ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві було укладено договір про визнання електронних документів № .

Предметом вказаного договору є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з ПДВ та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДФС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу, що підтверджується квитанцією № 2, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до умов договору, ТОВ «Дор-фарба Україна» засобами електронного зв'язку було подано до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову декларацію за грудень 2015 року та розшифровку податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів за грудень 2015 року, що підтверджується копією квитанції № 1 від 19.01.2016 року.

19.01.2016 року позивачем отримано квитанцію №1 з відмовою у прийнятті податкової декларації за грудень 2015 року та розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів за грудень 2015 року у зв'язку із порушенням вимог Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, оскільки можливо розірваний договір про визнання електронної звітності.

В подальшому, 19.01.2016 року ТОВ «Дор-фарба Україна» засобами телекомунікаційного зв'язку було подано до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві новий договір про визнання електронних документів.

Проте, позивачу було відмовлено в підписанні нового договору про визнання електронних документів, оскільки присутній існуючий договір.

20.01.2016 року ТОВ «Дор-фарба Україна» засобами телекомунікаційного зв'язку було подано до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову накладну для реєстрації в ЄРПП.

28.01.2016 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві відмовило у реєстрації податкової накладної позивача, оскільки були виявлені порушенням вимог Інструкції з підготовки та подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, оскільки можливо розірваний договір про визнання електронної звітності

29.01.2016 року позивач оскаржив в адміністративному порядку дії відповідача звернувшись з відповідною скаргою до Головного управління Державної фіскальної служби м. Києва. Відповідь на вказану скаргу в матеріалах справи відсутня.

04.02.2016 позивач повторно отримав відмову ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві у прийнятті податкового розрахунку сум доходжу нарахованого на користь платників податків і сум утриманого з них податку та відмову у реєстрації податкової накладної, що підтверджується копією квитанції № 1 від 04.02.2016.

09.02.2016 року позивачем отримано відмову у ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2016 рік, що підтверджується копією квитанції №1.

15.02.2016 ТОВ «Дор-фарба Україна» засобами телекомунікаційного зв'язку було подано до ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві договір про визнання електронних документів в підписанні якого відповідачем було відмовлено у зв'язку з наявністю діючого договору.

Позивач, вважає бездіяльність відповідача щодо неприйняття податкових декларації, накладних, податкового розрахунку сум доходжу нарахованого на користь платників податків і сум утриманого з них податку та розшифровку податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів за грудень 2015 року протиправною у зв'язку з чим звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд, керуючись Конституцією України, частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, якою встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, виходить з того, що оскільки позивачем як спосіб захисту порушеного права обрано оскарження рішення суб'єкта владних повноважень, Окружний адміністративний суд міста Києва досліджуючи надані сторонами докази повинен встановити відповідність оскаржуваної бездіяльності чинному законодавству та законність процедури її вчинення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб'єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Нормативно-правовим актом, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, є Податковий кодекс України (надалі - ПК України).

Згідно пп. "в" п.49.3 ст.49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, зокрема, засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

При цьому, п.42.4 ст.42 ПК України визначено, що з платниками податків, які подають звітність в електронній формі, листування з контролюючими органами може здійснюватися засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Основні організаційно-правові засади електронного документообігу, використання електронних документів, правовий статус електронного цифрового підпису регулюються Законом України від 22.05.2003 №851 "Про електронні документи та електронний документообіг" (далі - Закон № 851).

Статтею 14 Закону №851 встановлено, що електронний документообіг здійснюється відповідно до законодавства України або на підставі договорів, що визначають взаємовідносини суб'єктів електронного документообігу.

Суб'єктами електронного документообігу відповідно до Закону №851 є автор, підписувач, адресат та посередник, які набувають передбачених законом або договором прав і обов'язків у процесі електронного документообігу.

В той же час, правовим актом, що визначає загальні принципи організації інформаційного обміну під час подання платниками податків податкової звітності до органів державної податкової служби України в електронній формі із використанням електронного цифрового підпису є Інструкція з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 10.04.2008 р. №233 (надалі-Інструкція №233).

Пунктом 1 розділу 2 названої Інструкції закріплено, що платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, адміністративний договір може бути розірвано або за згодою сторін, або за рішенням суду, або у випадках, встановлених у самому договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, договір про визнання електронних документів № було розірвано в односторонньому порядку ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві з підстав порушення платником податків істотних умов договору та з підстав порушення вимог статей 6,7 Закону України «Про електронний цифровий підпис», а саме у зв'язку з незнаходженням позивача за податковою адресою.

Так, відповідно до пункту 4 розділу 6 договору про визнання електронних документів передбачено, що орган державної податкової служби має право розірвати договір в односторонньому порядку у випадку не надання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни платником податків місця реєстрації.

Виходячи з умов договору про визнання електронних документів відповідач має право розірвати договір в односторонньому порядку виключно у двох випадках: 1) не надання позивачем нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих; 2) зміна позивачем місця реєстрації.

Відповідно до п. 5 розд. Інструкції № 233 з метою подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку платник податків, зокрема: отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці; отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів, безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді; ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки); надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії; після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору.

Так, Додатком 1 до Інструкції №233 затверджено примірний договір про визнання електронних документів, згідно п.6.4 якого орган ДПС має право розірвати Договір в односторонньому порядку у випадку ненадання Платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або в разі зміни Платником місця реєстрації.

Таким чином, з аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що законодавчо обґрунтованими підставами для розірвання договору про визнання електронних документів податковим органом в односторонньому порядку є, зокрема: ненадання платником податків нового посиленого сертифіката (сертифікатів) відкритого ключа замість скасованих або зміна платником податків місця реєстрації.

Як вказувалось вище, відповідачем було в односторонньому порядку розірвано договір № про визнання електронних документів у зв'язку із тим, що відповідно до довідки про встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків № 34 від 15.01.2016 року та Повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням від 16.01.2016 року № 39 за формою № 185- ОПП встановлено, що за податковою адресою ТОВ «Дор-фарба Україна» не знаходиться, що є порушенням платником податків істотних умов договору.

Тобто, аналіз викладеного свідчить, що підставою для вчинення відповідачем дій щодо неприйняття податкових декларації, накладних, податкового розрахунку сум доходу нарахованого на користь платників податків і сум утриманого з них податку та розшифровку податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів за грудень 2015 року слугувала наявність діючого договору про розірвання договору № про визнання електронних документів, правомірність здійснення яких кореспондується з вищевказаними положеннями Інструкції № 233.

При цьому не оскаржується рішення про розірвання договору № про визнання електронних документів.

Статтею 11 Кодексу передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Приписами ч. 1 ст. 6 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтерес.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав Позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб'єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб'єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об'єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Враховуючи викладене, суд вважає, що за наявності розірвання договору № про визнання електронних документів, що свою чергу визнається безумовною підставою для неприйняття податкової звітності та свідчить, що відповідач при вчиненні зазначених дій діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому позовні вимоги суд вважає необґрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають не підлягають задоволенню, то і судові витрати в силу приписів статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України не відшкодується.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги та набирає законної сили в порядку та строки, передбачені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В. І. Келеберда