Справа № 808/1029/16
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року о/об 14 год. 38 хв.Справа № 808/1029/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у місті Запоріжжі адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до 1.Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, 2.Енергодарського міського суду Запорізької області

про визнання відмови протиправною, зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі позивач або ОСОБА_1П.) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області (надалі Відповідач-1 або ТУ ДСА), Енергодарського міського суду Запорізької області (надалі Відповідач-2), в якому позивач просить суд: 1) визнати протиправною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо ненарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку в розмірі заробітної плати за останньою посадою відповідно працюючого судді за кожен повний відпрацьований рік; 2) зобовязати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області виплатити позивачу вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку в розмірі заробітної плати на посаді судді Енергодарського міського суду Запорізької області відповідно працюючого судді за кожен повний відпрацьований рік, за 33 роки.

У позовній заяві (а.с.4-8) позивачем зазначено, що Листом ТУ ДСА України в Запорізькій області від 25.02.2016 №08/05/453 позивачу відмовлено у виплаті вихідної допомоги у зв'язку з відставкою, з тих підстав, що вихідна допомога в редакції Закону України «Про судоустрій та статус суддів», що діяла на час прийняття постанови про звільнення позивача, передбачена не була. Позивач вважає відмову відповідача в нарахуванні та виплаті вихідної допомоги протиправною у зв'язку з наступним. З липня 1983 року позивач працює на посаді судді. 06.02.2014 позивач звернувся до ВРЮ України з заявою про звільнення у відставку. 04.05.2014 позивачу виповнилося 65 років. Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 за №636-VIIІ позивача звільнено з посади судді Енергодарського міського суду у зв'язку з відставкою, а наказом голови Енергодарського міського суду від 03.08.2015 відраховано зі штату зазначеного суду. Стаж роботи на посаді судді складає 33 роки 11 місяців 12 днів. В лютому 2016 року позивач звернувся до ТУ ДСА України в Запорізькій області щодо виплати вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку. Листом від 25.02.2016 за №08-05/453 відповідач відмовив у здійсненні виплати, мотивуючи відмову тим, що на день звільнення 03.08.2015 Закон України «Про судоустрій та статус суддів» не передбачав права на одержання вихідної допомоги, оскільки Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення умов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 (який набрав чинності з 01.04.2014) виключена стаття 136. На день подання заяви про відставку (лютий 2014 року) ч.1 ст.109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачала, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, має право подати заяву про відставку. Тобто, право на відставку виникає з часу, з якого стаж роботи на посаді судді досяг 20 років і що є єдиною умовою набуття права на відставку. Необхідний для відставки стаж роботи, а саме 20 років, позивач має з 2003 pоку. І з цього ж часу позивач отримав право на відставку та на виплату вихідної допомоги. Станом на 2003 рік Закон України «Про статус суддів» у редакції від 15.12.1992 передбачав виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, у розмірі місячної заробітної плати за кожен повний відпрацьований рік. На день звільнення у відставку позивач має стаж роботи на посаді судді повних 33 років.

Позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.18).

Не погоджуючись з позовними вимогами Відповідач-1 подав до суду письмові заперечення (а.с.45-49), де зазначено, що у лютому 2014 року суддею Енергодарського міського суду Запорізької області Дзямко О.П. подано заяву про звільнення з посади судді у відставку. Відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, у зв'язку із поданням заяви про відставку, Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 №636-VІІI ОСОБА_1 звільнено з посади судді Енергодарського міського суду Запорізької області. В лютому 2016 року позивач звернулася до ТУ ДСА України в Запорізькій області із заявою про виплату позивачу вихідної допомоги судді у зв'язку із виходом у відставку. Листом від 25.02.2016 за вих.№08-05/453 ТУ ДСА України в Запорізькій області повідомлено ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для нарахування та виплати їй вихідної допомоги у зв'язку зі звільненням у відставку. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права, систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів. Відповідно до ст.109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України. Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення, за що отримує суддівську винагороду. Підставами для виплати вихідної допомоги є відповідна норма Закону, яка передбачає таку виплату, Постанова Верховної Ради України про відставку судді та наказ голови відповідного суду, де працював суддя до виходу у відставку про відрахування із штату суду. Постанова (№636-VIII) про звільнення з посади судді Енергодарського міського суду Запорізької області Дзямко О.П. у зв'язку з виходом у відставку прийнята Верховною Радою України 16.07.2015. У своєму адміністративному позові позивач просить суд зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити вихідну допомогу, у зв'язку з виходом у відставку, в розмірі місячної заробітної плати на посаді судді за кожен повний відпрацьований рік, за 33 років, мотивуючи це тим, що на час набуття нею права на відставку діяли норми ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ. Відповідно до ч.3 ст.43 Закону України «Про статус суддів», судді, який пішов у відставку, виплачується вихідна допомога без сплати податку у розмірі місячного заробітку за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, але не менше шестимісячного заробітку. Закон України «Про статус суддів», крім ст.43-44 Закону, втратив чинність з прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI. Статті 43-44 Закон України «Про статус суддів» діяли до 01.01.2012. Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла до 01.04.2015 (набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» року)) передбачалася виплата судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (ст.136). Проте, з набранням чинності 01.04.2015 Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» вказану норму Закону виключено. Позивач подала заяву про звільнення з посади судді до Вищої ради юстиції у лютому 2014 року. Постанова про звільнення з посади судді Енергодарського міського суду Запорізької області Дзямко О.П. у зв'язку з поданням заяви про відставку прийнята Верховною Радою України 16.07.2015. У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України. Тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. На час прийняття Верховною Радою України 16.07.2015 постанови №636-VIII Закон України «Про статус суддів» втратив чинність, а Закон України «Про судоустрій і статус суддів» не містив норм, що передбачали виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, наказ голови Енергодарського міського суду Запорізької області від 03.08.2015 №11-27 не містить зобов'язання здійснити виплату позивачу, яка звільнена у зв'язку з поданням заяви про відставку, вихідної неоподаткованої допомоги. Просить суд відмовити позивачу у позові.

Відповідачем-2 подано до суду заяву (а.с.91), в якій він просить суд розглянути позовну заяву без участі його представника.

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зясував наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, копії трудової книжки позивача, з 03.07.1983 по 16.07.2015 ОСОБА_1 працювала на посаді судді (а.с.8, 19-27).

Наказом №11-27 від 03.08.2015 по Енергодарському міському суду Запорізької області «Про відрахування ОСОБА_1П.» позивач відповідно до Постанови Верховної Ради України №636-VІІI від 16.07.2015 «Про звільнення суддів» відрахована зі складу Енергодарського міського суду Запорізької області (а.с.6).

Питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою у зазначеному Наказі №11-27 від 03.08.2015 не вирішено.

Судом досліджено відповідь ТУ ДСА України в Запорізькій області на звернення ОСОБА_1 (вих.№08-05/453 від 25.02.2016), в якій зазначено: «… На Вашу заяву від 10.02.2016 щодо виплати Вам вихідної допомоги у зв'язку із звільненням у відставку територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області повідомляє наступне. Статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (тут та надалі номери статей Закону зазначаються у редакції, що до діяла до 28.03.2015, у дужках зазначаються номери статей у редакції закону, що діє з 28.03.2015) передбачалося що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Вказану статтю виключено із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» на підставі Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014, який набрав чинності з 01.04.2014. Статтею 100 (111) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції. Відповідно до ч.4 ст.109 (120) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення. У разі, якщо суддю з будь-яких причин не звільнено з посади, він не може здійснювати свої повноваження щодо здійснення правосуддя з наступного дня після досягнення ним шістдесяти п'яти років (ч.4 ст.102 (113) Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Рішення про Ваше звільнення у відставку прийнято Верховною Радою України 16 липня 2015 року (постанова №636-VIII). Відповідно до ч.3 ст.7 Указу Президента України від 10.06.1997 №503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття. Таким чином, рішення про Ваше звільнення з посади у зв'язку з поданням заяви про відставку набрало чинності 16 липня 2015 року. Станом на вказану дату норма щодо виплати суддям, звільненим у відставку, із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була виключена. З огляду на вищенаведене, у територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області відсутні правові підстави для виплати Вам вихідної допомоги у зв'язку із звільненням у відставку …» (а.с.12-13).

Надаючи правову оцінку бездіяльності (діям) ТУ ДСА України в Запорізькій області та Енергодарського міського суду Запорізької області щодо не нарахування та невиплати позивачу вихідної допомоги судді у звязку з відставкою суд виходить з наступного.

Судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою (ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону №2453-VI від 07.07.2010).

Як зазначено у п.1 Рішення Конституційного Суду України №10-рп/2013 від 19.11.2013 у справі (№1-1/2013) за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення», абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення статей 103, 109, 136, 137, абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI з наступними змінами.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (ч.2 ст.8 КАС України).

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч.3 ст.8 КАС України).

У п.35 Рішення Європейського суд з прав людини від 26.06.2014 по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви №68385/10 та 71378/10), зазначено: Суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п.52, ЄСПЛ 2004-IX).

Звідси, на час роботи ОСОБА_1 суддею Енергодарського міського суду Запорізької області і подачі нею 10.02.2014 до Вищої ради юстиції заяви про відставку діяла визнана конституційною ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону №2453-VI від 07.07.2010, а позивач мав законні і обґрунтовані сподівання на отримання вихідної допомоги (а.с.7).

01.04.2014 набрав чинності Закон України №1166-VII від 27.03.2014 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», пунктом 28 розділу II якого статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виключено.

Вказане положення Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» неконституційним не визнавалось і діє на теперішній час.

Конституційний Суд України у Рішення №10-рп/2013 від 19.11.2013 у справі №1-1/2013 за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII «Прикінцеві положення», абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначив: «… Конституційний Суд України вважає, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України …».

Також, Конституційний Суд України у своєму Рішенні №4-рп/2007 від 18.06.2007 (справа про гарантії незалежності суддів), зокрема, зазначив: «Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України підкреслюється, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за статтею 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004)».

Звідси, хоча вихідна допомога і не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю, але вона є «активом», захищеним статтею 1 Протоколу №1 до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Згідно з ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як зазначено Європейським судом з прав людини у п.23 Рішення по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 (Заява №63134/00), Суд зауважує, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Суд не погоджується с тлумаченням ст.58 Конституції України стосовно дії у часі ч.1 ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону №2453-VI від 07.07.2010, яке надає Відповідач-1.

Так, у п.1 Рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 у справі №1-7/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено наступне: «… 1.Положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи) …».

У справі, яка розглядається, не вирішується питання щодо відповідальності ОСОБА_1, тому застосуванню (у часі і просторі) підлягає та норма, яка діяла на час вираження позивачем свого волевиявлення на припинення роботи суддею 10.02.2014, а не та, яка впродовж нетривалого строку неодноразово змінювалась Верховною Радою України доки питання про відставку розглядалось компетентними органами Держави.

Таким чином, суд вважає неналежне виконання ТУ ДСА України в Запорізькій області та Енергодарським міським судом Запорізької області своїх обовязків при відмові ОСОБА_1 у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.

Відповідно до ч.1 ст.146 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, довгострокових зобов'язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Суд вважає, що відсутність відповідних бюджетних асигнувань, передбачених кошторисом, не позбавляє права Відповідачів-1,2 формувати відповідну кредиторську заборгованість з подальшою виплатою вихідної допомоги позивачу (при надходженні відповідних коштів у майбутньому).

У ч.1 ст.2 Закону України №4901-VI від 05.06.2012 «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч.1 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Тобто, при відсутності відповідних асигнувань Відповідачів-1,2, виконання рішення суду здійснюється у порядок і спосіб, визначений Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України (ч.1 ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача будуть захищені, а судове рішення можливим до реального виконання, якщо ТУ ДСА України в Запорізькій області та Енергодарський міський суд Запорізької області будуть зобовязані нарахувати і виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою в розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та Відповідачів-1,2 частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ч.1 ст.98 КАС України).

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки субєктом владних повноважень у справі були: ТУ ДСА України в Запорізькій області, Енергодарський міський суд Запорізької області, то саме з бюджетних асигнувань цих органів повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 551 грн. 20 коп., у рівних частках.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 17, 71, 94, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області та Енергодарський міський суд Запорізької області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги судді у зв'язку з відставкою.

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області та Енергодарський міський суд Запорізької області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу судді у зв'язку з відставкою в розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області судові витрати у сумі 275 грн. 60 коп.

Присудити на користь ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Енергодарського міського суду Запорізької області судові витрати у сумі 275 грн. 60 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 12.07.2016.

Суддя О.О. Прасов