Справа № 201/14654/14-а (2-а/201/9/2015)
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2016-07-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" липня 2016 р. м. Київ К/800/37716/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Чумаченко Т.А., Леонтович К.Г., Смоковича М.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії, -
в с т а н о в и л а:
ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2015 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо відмови ОСОБА_4 у поновленні виплати пенсії за віком.

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська поновити виплату ОСОБА_4 раніше призначеної пенсії за віком до виїзду на постійне місце проживання за кордон з 07 жовтня 2009 року у розмірах відповідно до чинного законодавства.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду

від 09 липня 2015 року постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська

від 24 лютого 2015 року скасовано в частині визначення дати поновлення пенсійної виплати та викладено третій абзац резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська поновити виплату ОСОБА_4 раніше призначеної пенсії за віком до виїзду на постійне місце проживання за кордон з 02 жовтня 2014 року у розмірах відповідно до чинного законодавства».

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленим у справі рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції змінити в частині та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд касаційної скарги проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є громадянкою України, яка до виїзду на постійне місце проживання до Ізраїлю перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська та отримувала пенсію за віком.

У зв'язку з виїздом позивача у 2000 році на постійне місце проживання до Ізраїлю, виплата їй пенсії припинена відповідачем.

ОСОБА_4 02 жовтня 2014 року через свого представника звернулась до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська із заявою про поновлення виплати пенсії за віком.

Відповідач листом від 10 жовтня 2014 року № 9263/05/27 відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними та за метою зобов'язання відповідача поновити виплату пенсії за віком з 07 жовтня 2009 року, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009

від 07 жовтня 2009 року виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». З цього часу орган ПФУ має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

При цьому виниклі у зв'язку з цим спори мають вирішуватися з урахуванням положень статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 08 грудня 2015 року № 21-5653а15, від 05 квітня 2016 року №454/1774/13-а, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правові акти, що містять зазначені норми права.

Разом з тим, постановляючи рішення у справі, суди залишили поза увагою зазначені положення закону, які регламентують строки звернення до адміністративного суду, що має значення для правильного вирішення справи і не може бути усунуто судом касаційної інстанції.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, без повного та всебічного з'ясування обставин у справі постановлене судом рішення не є обґрунтованим.

Відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з частиною 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанції і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції.

Виходячи з наведеного, постановлені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - поверненню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2015 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09 липня 2015 року у справі - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії - повернути на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: