Справа № 813/202/16
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 року Справа № 813/202/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2,

третя особа ОСОБА_3,

представник третьої особи ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_5 до Залізничного районного відділу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, залізничної районної адміністрації Львівської міської ради; третя особа ОСОБА_3, про скасування розпорядження, зобовязання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_5 до Залізничного районного відділу Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, з вимогами:

- скасувати розпорядження начальника Залізничного районного відділу у м. Львові Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області щодо зняття з реєстрації ОСОБА_5 за місцем його проживання в кв. № 319 в буд. №81 на вул.. Широкій у м. Львові;

- зобовязати . Залізничний районний відділ у м. Львові Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області поновити реєстрацію ОСОБА_5 за місцем його проживання в кв. №319 в буд. №81 на вул. Широкій у м. Львові.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15.07.2015 року Залізничним РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області позивача знято з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до заяви гр.. ОСОБА_3 Підставою для зняття з місця реєстрації слугували рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2014 року та Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року. Вважає рішення Залізничного РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області про зняття з місця реєстрації незаконним, позаяк, судовими рішеннями позивач не позбавляли права користування квартирою відповідно до укладеного договору найму, не визнано недійсним ордер, не розірвано договір найму.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав аналогічних, викладеним у письмовому запереченні долученому до матеріалів справи, зазначив, що статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» передбачено, що зняття з місця реєстрації здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення. Таким чином, Залізничним РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області правомірно здійснено зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 на підставі судових рішень про позбавлення його права власності на житло, тому просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Третя особа проти позову заперечив, зазначив, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2014 року залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 року визнано недійсним свідоцтво про право власності №24926-3 від 18.01.2012 року на квартиру видане ОСОБА_5, скасовано державну реєстрацію права власності на вказану квартиру. Оскільки спір, який врегульовано судом стосувався його прав, як наймача на однокімнатну квартиру №319 по вул. Широкій, мав всі правові підстави звернутися із заявою до відповідача про зняття ОСОБА_5 з реєстрації, як такого що втратив право власності на зазначену квартиру. Вважає, що відповідач при прийнятті рішення про зняття ОСОБА_5 з реєстрації місця проживання діяв правомірно та у спосіб передбачений чинним законодавством України, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Суд заслухав пояснення сторін, дослідив подані документи, всебічно і повно з'ясував усі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Залізничним РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області 15.07.2015 здійснено зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 відповідно заяви гр. ОСОБА_3

Підставою для зняття з реєстрації слугували рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2014 у справі №462/4409/13 та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 р.

Вказаними рішеннями визнано недійсним наказ Управління комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР від 18.01.2012 року № 141-Ж-З про надання ОСОБА_5 у приватну власність квартири 319 на вул. Широка 81 у м. Львові; визнано недійсним свідоцтво про право власності №24926-3 від 18.01.2012 року на вказану квартиру, видане ОСОБА_5; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказану квартиру, проведену (ЖІІ ЛОР "БП та ЕО").

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" (далі - Закон №1382-IV) та Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.1 1.2012 р. №1077.

Статтею 2 Закону №1382-1V визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

Судом встановлено, що Згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.05.2014 залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12.2014 р. визнано недійсним наказ Управління комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР від 18.01.2012 року № 141-Ж-З про надання ОСОБА_5 у приватну власність квартири 319 на вул. Широка 81 у м. Львові; визнано недійсним свідоцтво про право власності №24926-3 від 18.01.2012 року на вказану квартиру, видане ОСОБА_5; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на вказану квартиру, проведену (ЖІІ ЛОР "БП та ЕО").

Відповідно до пункту 3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 р. №1077, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: - заяви про зняття особи з реєстрації місця проживання, яка подасться особою або її законним представником; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства. Інформація територіального органу ДМС або територіального підрозділу ДМС, на території обслуговування якого зареєстровано місце проживання особи, про закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання або копія рішення про скасування посвідки на тимчасове проживання чи посвідки на постійне проживання в Україні; підстав для проживання або перебування особи на обліку у закладі/установі (повідомлення про припинення підстав для проживання/перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту); підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів)

Таким чином, судом встановлено, що Залізничний РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області правомірно здійснив зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_5 на підставі рішення суду, яким позбавлено останнього права власності на квартиру АДРЕСА_2, а тому у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частин 1, 3 статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1.У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2.Судові витрати поверненню не підлягають.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 22.07.2016 року.