Справа № 815/1715/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2016-07-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1715/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

секретар судового засідання Гацанюк К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування Припису від 25.03.2016 року №30/09, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області про визнання дій щодо складання акту перевірки від 25.03.2016 року №30/09 протиправними, визнання протиправним та скасування Припису від 25.03.2016 року №30/09. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем вимог діючого законодавства, оскільки відповідач здійснив перевірку позивача в порушення норм Порядку проведення перевірок у субєктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання правил торгівлі та надання послуг, затверджених Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.03.2012 року №310, та в останній день перевірки не надав примірник акту позивачу, які і не надав його на підпис, що призвело до порушення прав перевіряємого субєкта господарювання на надання відповідних пояснень, зауважень чи заперечень, в акті міститься запис про відмову від підпису уповноваженої особи позивача, що не відповідає дійсності, оскільки акт та припис надійшли на адресу філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» 30.03.2016 року поштою, у звязку з чим, на думку позивача, відповідачем не дотримано основних принципів державного нагляду (контролю) щодо гарантування прав суб'єкту господарювання, об'єктивності та неупередженості, як то визначено ст.3 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Також, позивач зазначає, що в направленні на проведення перевірки, в порушення вимог п.1.8.,ч.2 п.2.8 наведеного Порядку №310, та ч.8 п.1 ст.6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", не зазначено предмет проведення перевірки. Так, контролюючим органом під час проведення перевірки розглянуто питання, котрі не порушувалися споживачами у зверненнях. Позивач стверджує, що оскільки встановлені за адресою: АДРЕСА_1, прилади обліку води своєчасно не пройшли періодичну повірку, їх показання не можливо було враховувати при обліку та розрахунках за послуги водопостачання, і водовідведення, у зв'язку з чим, з березня 2014 року нарахування по особовому рахунку за вказаною адресу здійснювалось за середньомісячними показниками протягом 15 місяців, у період з 01.06.2015 року по 12.10.2015 року нарахування по особовим рахунках здійснювались на підставі п.21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р. згідно з нормативами (нормами) споживання виходячи з кількості зареєстрованих осіб та відповідно до діючих тарифів, і лише з 13.10.2015 року, після повірки засобів обліку води, нарахування здійснювалось згідно показань чотирьох лічильників. Крім того, оскільки засоби обліку води споживача пройшли повірку, тобто було підтверджено їх придатність, за попередній період було проведено перерахунок нарахувань у відповідності до вимог законодавства за показаннями лічильника та оплаченого обєму послуг з водоспоживання. Після проведеного перерахунку відповідно змінився й розмір заборгованості, яка стала підставою для обмеження за даною адресою послуги з водовідведення та враховуючи кінцеву суму заборгованості, філією «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» було відновлено послугу з водовідведення у повному обсязі. На думку позивача договір від 15.02.2016 року №127121/св є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов, не визнаний недійсним повністю чи частково, та згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання його сторонами. Зазначення в акті про порушення позивачем вимог Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» є протиправним, оскільки відповідач не є уповноваженим органом щодо контролю за дотриманням сфери даного закону. Також, позивач не погоджується із встановленням в акті у якості порушення п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого Постановою КМУ від 08.07.2015 року №474 та ч.4 ст.17 ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 05.06.2014 року №1314-VІІ, оскільки дані законодавчі акти набрали чинності 01.01.2016 року, в той час як строк проведення чергової державної повірки водолічильників, встановлених за вказаною адресою, настав до 01.01.2016 року і застосовуватись дані норми до спірних правовідносин не могли. З урахуванням наведеного, позивач просить суд визнати дії відповідача щодо складання акту перевірки від 25.03.2016 року №30/09 протиправними, визнати протиправним та скасувати Припис від 25.03.2016 року №30/09 .

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.252).

Від відповідача надійшли письмові заперечення на позов (а.с.94-98), відповідно до яких позовні вимоги не визнано у повному обсязі, в обґрунтування правової позиції зазначивши наступне. Так, позапланова перевірка позивача здійснена на підставі звернення громадянки ОСОБА_1 щодо необґрунтованих дій позивача стосовно безпідставного нарахування боргу за послуги з централізованого водопостачання та блокування внутрішньобудинкової інженерної системи та каналізації в кв. №28 за адресою: м. Одеса, вул. Заболотного, 37, згідно наказу на проведення перевірки від 14.03.2016 року №68-аг та направлення від 14.03.2016 року №106, у період з 14.03.2016 року по 25.03.2016 року проведено позапланову перевірку філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» ТОВ «Інфокс» з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів.

За результатами перевірки співробітниками інспекції складено акт від 25.03.2016 року №30/09, яким встановлено порушення відповідачем п.2, п.3 ч.1 ст.4, ч.3 ст.6, ч.1 ст.14, абз. 1 ч.4 ст.17, ч.2, ч.4 ст.18, ч.4 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» « 1023-ХІІ, ч.4 ст.17 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність», ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ч.2 п.1, ч.5 п.15, пп.1 пп.4 п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого Постановою КМУ №474 від 08.07.2015 року та на підставі встановлених порушень відповідачем видано Припис від 25.03.2016 року №30/09. Так, відповідач зазначає, що з вказаним актом перевірки та Приписом ознайомлено посадову особу позивача, яка від підпису відмовилась, про що зроблено відповідний запис, та у звязку з чим зазначені документи надіслано на адресу позивача поштою. Щодо порушень відповідачем пояснено наступне: по-перше, перевіркою встановлено, що позивач відмовився від врахування показань засобів обліку холодної води та допустив справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності у споживача ОСОБА_1 квартирних засобів обліку води без урахування їх показань, що не допускається, по-друге, позивачем було протиправно здійснено припинення надання послуг з водовідведення споживачу ОСОБА_1, що є нечесною підприємницькою практикою, яка включає в себе агресивні неправомірні дії, що містять елементи неналежного впливу по відношенню до заявника ОСОБА_1, порушує її право на безпечні для здоровя та життя умови побуту та є порушенням вимог щодо кількісних і якісних показників послуг, по-третє, позивачем відступлено від вимог Типового договору, затвердженого Постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, умови якого є імперативними та обовязковими для майбутніх сторін господарських договірних зобовязань, зміні вони не підлягають, а тому позивачем порушено вимоги Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. За наведених обставин, вимоги позивача задоволенню не підлягають, а тому акт складено та рішення державним органом прийнято на підставі та у межах повноважень, встановлених діючим законодавством України.

У звязку з надходженням заяви позивача про розгляд справи у порядку письмового провадження, враховуючи, що до судового засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі та відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження, згідно з ч. 6 ст. 128 КАС України.

Суд, заслухавши у попередніх судових засіданнях пояснення представників сторін, дослідивши доводи адміністративного позову та заперечень на нього, наявні матеріали справи та обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, встановив наступні факти та обставини.

На підставі звернення громадянки ОСОБА_1 та згоди Держспоживінспекції України від 09.03.2016 року №02/7-984-2016, згідно наказу на проведення перевірки від 14.03.2016 року №68-аг та направлення від 14.03.2016 року №106, у період з 14.03.2016 року по 25.03.2016 року спеціалістами Інспекції з питань захисту прав споживачів в одеській області проведено позапланову перевірку філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» ТОВ «Інфокс» з питань дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів (а.с.102-105).

За результатами перевірки співробітниками інспекції складено акт від 25.03.2016 року №30/09 з додатками, яким встановлено порушення відповідачем п.2, п.3 ч.1 ст.4, ч.3 ст.6, ч.1 ст.14, абз. 1 ч.4 ст.17, ч.2, ч.4 ст.18, ч.4 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» « 1023-ХІІ, ч.4 ст.17 Закону України «Про метрологію і метрологічну діяльність», ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ч.2 п.1, ч.5 п.15, пп.1 пп.4 п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ №630 від 21.07.2015 року, п.7 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого Постановою КМУ №474 від 08.07.2015 року (а.с.106-109) та, на підставі встановлених порушень відповідно до розділу ІV акту, Інспекцією з питань захисту прав споживачів в Одеській області видано Припис від 25.03.2016 року №30/09, яким зобовязано позивача провести корегування нарахувань за послуги з централізованого холодного водопостачання, які були виставлені споживачу ОСОБА_1 за нормами споживання, з урахуванням вимог ч.2 п.10 Правил, а саме з урахуванням показників приладів обліку води, а також провести перерахунок розміру плати за фактично не надані послуги з водовідведення у період з 09.02.2016 року по 16.03.2016 року (впродовж 36 діб) відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ №151, привести договір до вимог Правил №630 та Типового договору, виключивши із договору несправедливі умови, зокрема п.п.4.1.3 та абз.5 п.7.3 (а.с.107-107 з/б).

Так, згідно наведених документів, з вказаним актом перевірки та Приписом ознайомлено посадову особу позивача - ОСОБА_2, який від підпису відмовився, про що зроблено відповідний запис та складено Акт про відмову від підписання акту (а.с.110), у звязку з чим зазначені документи надіслано на адресу позивача поштою супровідним листом від 28.03.2016 року №891/04 (а.с.111).

Не погоджуючись із діями, повязаними зі складанням акту перевірки та виданим Приписом, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою визначено положеннями Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" дія якого поширюється на усіх суб'єктів господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об'єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Положеннями ст.19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст.21 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" договір про надання послуг з питного водопостачання набирає чинності після досягнення домовленості з усіх його істотних умов та підписання сторонами.

Статтею 20 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" визначено умови договору про надання послуг з питного водопостачання. Зокрема, істотними умовами договору про надання послуг з питного водопостачання є: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов'язки сторін договору; відповідальність сторін договору.

У договорі про надання послуг з питного водопостачання повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання.

Частиною 3 статті 20 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що за згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання у ньому можуть бути зазначені інші умови.

Таким чином, з аналізу вищенаведених законодавчих актів вбачається, що договір про надання послуг з питного водопостачання може містити не лише ті істотні умови, що передбачені Законом України "Про питну воду та питне водопостачання", а також і інші положення,стосовно котрих постачальник питної води та споживач дійшли згоди.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця та інші умов.

Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Судом встановлено, що 15.02.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Інфокс в особі філії Інфоксводоканал (Водоканал) та споживачем - ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) укладено Договір про надання послуг з водопостачання і водовідведення №127121/СВ, відповідно до п.1.2 якого Водоканал зобовязується надавати Споживачеві вчасно послуги централізованого питного водопостачання та водовідведення, а споживач зобовязується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах Договору.

Згідно з п.п.4.1.3 п.4.1, п.7.3 Договору про надання послуг з водопостачання і водовідведення №127121/СВ від 15.02.2016р. Водоканал має право обмежувати чи припиняти надання послуг у разі прострочення оплати понад 3 місяці до ліквідації заборгованості та оплати Споживачем робіт з припинення та відновлення надання послуг. Договір може бути розірвано достроково у разі виникнення споживчої заборгованості, яка перевищує вартість водокористування за останні два місяці.

Відповідно до п.п.4.4.4 п.4.4 Договору про надання послуг з водопостачання і водовідведення №127121/СВ від 15.02.2016р., Споживач зобовязаний своєчасно виконувати повірку водолічильників за власний рахунок.

Так, у звязку з наявністю у ОСОБА_3 (Споживача за договором), яка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, заборгованості зі сплати коштів за отримані послуги з водопостачання, Споживачу послуг проведено тампонування каналізаційного стояка.

Судом встановлено, що відповідно до п.п.4.1.3 та п.7.3 Договору про надання послуг з водопостачання і водовідведення №127121/СВ від 15.02.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю Інфокс в особі філії Інфоксводоканал (Водоканал), і Споживач, погоджуючи умови означеного Договору, дійшли згоди щодо можливого алгоритму дій, зокрема, щодо права позивача обмежувати чи припиняти надання послуг у разі прострочення оплати понад 3 місяці до ліквідації заборгованості та оплати Споживачем робіт з припинення та відновлення надання послуг. Договір може бути розірвано достроково у разі виникнення споживчої заборгованості, яка перевищує вартість водокористування за останні два місяці, а тому не можуть вважатися несправедливими умовами, як і не можуть вважатися агресивною, нечесною підприємницькою практикою, у тому числі, з тих підстав, що взагалі не підпадають під визначені категорії в контексті статей 18 та 19 Закону України "Про захист прав споживачів"), та до того ж відповідають положенням ст.ст.6, 627, 907 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.28 Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність від 11.02.1998р. №113/98-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

При цьому, ані положеннями Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність, ані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, не визначено механізму відшкодування понесених витрат.

Згідно зі статтями 2, 30 та 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на принципі забезпечення функціонування підприємств, установ та організацій, що виробляють, виконують та/або надають житлово-комунальні послуги, на умовах самофінансування та досягнення рівня економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Державне регулювання цін/тарифів базується на принципі відповідності рівня цін/тарифів розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів.

Отже, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що витрати, понесені підприємством (виконавцем), мають бути відшкодовані споживачами через тариф (ціну) на відповідні послуги.

Механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води, визначено Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011р. №869, відповідно до п.20 якого до складу витрат на збут включаються витрати, безпосередньо пов'язані із збутом теплової енергії споживачам, а сааме витрати на періодичну повірку, опломбування, обслуговування та ремонт (включаючи демонтаж, транспортування і монтаж) засобів обліку теплової енергії, які є власністю ліцензіата.

Також, у Постанові Верховного Суду України від 25.04.2015р. по справі №6-60цс15 зазначено, що підприємства, які надають послуги споживачам з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (виконавці), повинні забезпечити виконання робіт з періодичної повірки, обслуговування та ремонту квартирних засобів обліку води та теплової енергії за рахунок включення цих робіт до тарифу на послуги з утримання будинків і споруд відповідно до укладених між ними договорів.

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Статтею 41 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" встановлено, що підприємства питного водопостачання незалежно від форми власності ведуть первинний облік якості та кількості питної води, безстроково зберігають первинні дані та безоплатно надають їх центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади в межах їх повноважень, визначених законами України.

Облік у сфері питного водопостачання здійснюється підприємствами питного водопостачання і споживачами за допомогою технічних засобів, що внесені до державного реєстру засобів вимірювальної техніки. У разі відсутності таких технічних засобів облік питної води тимчасово здійснюється розрахунковим шляхом згідно з установленими нормами.

Відповідно до п.15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 (далі Правила №630), засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку:

з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці;

з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.

У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Пунктом 20 Правил №630 встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.

Відповідно до п.21 Правил №630, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання:

з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства;

з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

Так, судом встановлено, що 01.07.2008 року на імя ОСОБА_3П, відкрито особовий рахунок №8 та нарахування за послуги водоспоживання здійснювались згідно показань чотирьох водолічильників, проте, у звязку з порушенням термінів здійснення повірки даних приладів та ненаданням показань приладів обліку, нарахування по даному особовому рахунку було здійснено за середньомісячними показниками з березня 2014 року протягом 15 місяців, а з 01.06.2015 року по 12.10.2015 року (до моменту проведення періодичної повірки лічильників води), нарахування здійснювалось на підставі п.21 Правил №630.

Так, сама по собі відмова ТОВ Інфокс в особі філії Інфоксводоканал від постачання води та здійснення водовідведення не впливає на оплату, розмір та стягнення заборгованості, котра сформувалась станом на дату такої відмови.

Відтак, беручи до уваги наведене, судом встановлено, що наведені умови укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Інфокс в особі філії Інфоксводоканал (Водоканал), та споживачем - ОСОБА_3 Договору про надання послуг з водопостачання і водовідведення №127121/СВ від 15.02.2016р., не можуть вважатися несправедливими умовами, як і не можуть вважатися агресивною, нечесною підприємницькою практикою, (у тому числі, у зв`язку з тим, що вони взагалі не підпадають під визначені категорії в контексті статей 18 та 19 Закону України "Про захист прав споживачів"), а є розумним та достатнім заходом постачальника товару/послуг, направленим на перешкоджання збільшення заборгованості споживача, та, відповідно, нанесенню постачальнику збитків, та до того ж відповідають положенням ст.ст.6, 627, 907 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 п.10 Правил №630, оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п'ятим пункту 16 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Проте, з урахуванням неможливості врахування показників, що відбулось за наслідком порушення саме Споживача термінів здійснення повірки водолічильників, нарахування по особовим рахунках здійснювались на підставі п.21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р. згідно з нормативами (нормами) споживання виходячи з кількості зареєстрованих осіб та відповідно до діючих тарифів, і лише з 13.10.2015 року, після повірки засобів обліку води, нарахування здійснювалось згідно показань чотирьох лічильників.

Крім того, оскільки засоби обліку води споживача пройшли повірку, тобто було підтверджено їх придатність, за попередній період було проведено перерахунок нарахувань у відповідності до вимог законодавства за показаннями лічильника та оплаченого обєму послуг з водоспоживання.

Після проведеного перерахунку відповідно змінився й розмір заборгованості, яка стала підставою для обмеження за даною адресою послуги з водовідведення та враховуючи кінцеву суму заборгованості, філією «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» було відновлено послугу з водовідведення у повному обсязі.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо протиправності Припису Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області, викладеного в Акті перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №30/09 від 25.03.2016р., та відповідно правомірності позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Інфокс в особі філії Інфоксводоканал.

Так, положеннями ст.4 Закону України Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення передбачено, що громадяни мають право, зокрема, на безпечні для здоров'я і життя харчові продукти, питну воду, умови праці, навчання, виховання, побуту, відпочинку та навколишнє природне середовище.

В той же час, спірними положеннями п.п.4.1.3 та п.7.3 Договору про надання послуг з водопостачання і водовідведення №127121/СВ від 15.02.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю Інфокс в особі філії Інфоксводоканал (Водоканал), і Споживач, погоджуючи умови означеного Договору, дійшли згоди щодо права позивача обмежувати чи припиняти надання послуг у разі прострочення оплати понад 3 місяці до ліквідації заборгованості та оплати Споживачем робіт з припинення та відновлення надання послуг, а також абз.5 п.7.3 договору надає виконавцю право достроково розірвати договір у випадку несплати споживачем отриманих послуг протягом двох місяців.

Разом з тим, відмова ТОВ у водопостачанні та водовідведенні, рівно як і дострокове розірвання договору жодним чином не корелюється та не містить причинно-наслідкового звязку з забезпеченням споживача питною водою, безпечною для здоров'я і життя останнього, оскільки, така відмова постачальника не впливає на якість та безпечність води, як для Споживача за договором, так і для інших споживачів. Наведеними положеннями п.4.1.3, абз.5 п.7.3 договору про надання послуг з водопостачання і водовідведення не передбачено постачання споживачу питної води нижчої якості, меншого ступеня очистки, тощо, в разі утворення заборгованості, що перевищує вартість водокористування за останні два місяці в порівнянні з питною водою, яку споживач отримав би за відсутності заборгованості.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов.

В той же час, суд зазначає, що вимоги позивача про визнання протиправними дій посадових осіб відповідача щодо складання акту перевірки від 25 березня 2016 року № 30/09, задоволенню не підлягають з огляду на положення п.3.1, 3.6 Порядку проведення перевірок у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, якості продукції, додержання обов'язкових вимог щодо безпеки продукції, а також додержання правил торгівлі та надання послуг, затвердженого наказом Мінекономрозвитку України від 07 березня 2012 року № 310 (далі Порядок), якими встановлено, що за результатами проведеної перевірки посадовими особами в разі виявлення порушень вимог законодавства складається акт. На підставі акта, який складено за результатами проведення перевірки, під час якої виявлено порушення вимог законодавства, посадовою особою, яка проводила перевірку, дається керівнику суб'єкта господарювання припис про усунення порушень.

Таким чином, з наведеного вбачається, що складання акту перевірки та його реалізація шляхом винесення припису є дії, передбачені чинним законодавством та які вчиняються посадовими особами Інспекції за наслідком проведення перевірки.

Також, відповідно до п.3.10 вказаного Порядку у разі відмови представника суб'єкта господарювання від підпису, що підтверджує отримання акта для вручення керівникові суб'єкта господарювання, його копія протягом трьох робочих днів після реєстрації надсилається поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням суб'єкта, діяльність якого перевірялася.

Окрім іншого, відповідно до п.3.8 Порядку два примірники акта в останній день перевірки підписують посадові особи, які проводили перевірку, та суб'єкт господарювання або уповноважена ним особа. Поряд з підписом осіб зазначаються їх прізвища та ініціали.

З матеріалів справи вбачається, що акт перевірки № 30/09 складено 25 березня 2016 року та 28.03.2016 року на протязі 3-х днів направлено на адресу позивача.

Отже, враховуючи все вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними дій посадових осіб Інспекції щодо процедури вручення, підписання та направлення позивачу акту перевірки від 25 березня 2016 року № 30/09 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» до Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування Припису від 25.03.2016 року №30/09 задовльнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Припис Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області, викладений в Акті перевірки дотримання законодавства про захист прав споживачів №30/09 від 25.03.2016 року.

В іншій частині позову відмовити.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П.Марин