Справа № 127/13775/16-а
Суддя: Іщук Т. П.
Дата ухвалення: 2016-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/507/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року 17 год. 00 хв. м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій субєкта владних повноважень неправомірними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій відповідача неправомірними щодо виплати пенсії не в повному обсязі, зобовязання припинити відрахування з пенсії, виплачувати її в подальшому в повному обсязі та повернути недоплачені кошти за минулий період. Свої вимоги мотивувала тим, що на даний час отримує пенсію та є працівником Збройних Сил України Міністерства оборони України, оскільки продовжує працювати на посаді лаборанта у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, який є структурною одиницею Міністерства оборони України та підпорядкований Військово-медичному департаменту Міністерства оборони України і належить до закладів Міністерства оборони України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ встановлено особливий порядок виплати пенсій працюючим пенсіонерам, зокрема передбачено, що у особливий період пенсія працюючим пенсіонерам виплачується у розмірі лише 85 %. Пунктом 3 Прикінцевих положень даного Закону зазначено, що встановлені обмеження щодо виплати працюючим пенсіонерам пенсій у повному обсязі не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, що призначені особам, які, зокрема перебувають на посадах у Міністерстві оборони України. Таким чином, позивач вважає, що на неї поширює свою дію зазначена норма п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Натомість, відповідачем, призначена раніше пенсія позивачці виплачується не у повному обсязі. Позивач звернулась із письмовою заявою до відповідача з вимогою припинити відрахування з її пенсії у розмірі 15 % та в подальшому виплачувати пенсію у повному обсязі, однак, 19 лютого 2016 року отримала письмову відповідь Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, згідно якої, на думку управління, положення пункту 3 Прикінцевих положень вказаного Закону на позивачку не поширюються. За наведеного позивачка просила визнати неправомірними дії відповідача щодо виплати їй пенсії у розмірі лише 85 % як працюючому пенсіонеру, зобовязавши Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці припинити відрахування з пенсії у розмірі 15 % та в подальшому виплачувати її у повному обсязі, повернувши недоплачені кошти за минулий період, також стягнути на її користь всі понесені нею судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 липня 2016 року позовні вимоги позивача в частині повернення недоплачених коштів за період до 30 грудня 2015 року залишені без розгляду.

Відповідач надіслав до суду письмові заперечення на адміністративний позов в яких зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року встановлено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам на період з 01 квітня по 31 грудня 2015 року, відповідно до якого пенсія виплачується в розмірі 85% призначеного розміру. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 рік. Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень зазначених законів, обмеження щодо виплати пенсії не розповсюджується на пенсії призначені особам, які проходять службу, беруть участь в антитерористичній операції або перебувають на посадах, зокрема і у Міністерстві оборони України. Позивачка працює у Військово-медичному центрі Центрального регіону, а тому підстав для поширення зазначеного пункту Прикінцевих положень немає. За наведеного просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Крім того, представник відповідача звернувся до суду із заявою про розгляд справи за загальними правилами.

Відповідно до ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. У разі недостатності повідомлених позивачем обставин або якщо за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення суд прийде до висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу за загальними правилами цього Кодексу, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Суд вважає, що повідомлені позивачем обставини та обставини викладені в письмових запереченнях відповідача є достатніми для ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання, а тому розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності до ст. 183-2 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачці призначена пенсія відповідно до положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», що вбачається з протоколу індивідуального перерахунку пенсії позивачки від 20 травня 2015 року (а. с. 13). Крім того, відповідно до довідки Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 22 січня 2016 року ОСОБА_1 працює у зазначеному центрі на 0,5 посади лаборанта (а. с. 7).

Відповідно до ч. 12 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, в Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зокрема в абз. 2 ч. 1 ст. 47 внесено зміни, відповідно до яких: тимчасово, з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до п. 2 ч. 22 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», зокрема в абз. 2 ч. 1 ст. 47 викладено в наступній редакції «тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року:». Тобто дія вищезазначеного положення Закону щодо особливого порядку виплати пенсії працюючим пенсіонерам подовжена на 2016 рік.

Відповідно до протоколу індивідуального перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 20 травня 2015 року розмір відрахувань з пенсії позивача становить 264,7 грн. (а. с. 13).

05 лютого 2016 року позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила припинити відрахування з пенсії в розмірі 15%, повернути недоплачені кошти та в подальшому виплачувати пенсію в повному обсязі, адже отримуючи пенсію, працює у Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, який належить до закладів МО України, а тому на неї розповсюджується дія п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року (а. с. 8).

Листом від 18 лютого 2016 року №55/К-1 відповідач повідомив позивачку, що на думку Управління, положення пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, на ОСОБА_1 не поширюються (а. с. 9-10).

З поданого позову та письмових заперечень відповідача вбачається, що спір між сторонами виник з приводу різного тлумачення п. 3 Прикінцевих положень зазначених законів, зокрема щодо віднесення чи не віднесення позивачки до категорії осіб, які перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, наслідком чого є застосування чи не застосування обмежень щодо виплати пенсії позивачці.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Пункт 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ, містить ідентичні норми, відповідно до яких обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом, не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції, ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на обєкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих обєктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; до пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, що призначені відповідно до законів України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Наказом Міністра оборони України від 18 квітня 2008 року № 172 затверджена структура Центрального апарату Міністерства оборони України, яка складається: з Міністра оборони України, першого заступника Міністра оборони України, заступників Міністра оборони України та Збройних Сил України. Вищезазначеним посадовим особам підпорядковані відповідні управління, департаменти, відділи, зокрема і Головне управління розвідки та Військово-медичний департамент, які в свою чергу входять до складу Центрального апарату Міністерства оборони України.

З аналізу норм п. 3 Прикінцевих положень вищезазначених законів вбачається, що обмеження щодо виплати пенсії не застосовуються протягом особливого періоду до пенсій що призначені особам, які проходять військову службу або перебувають на посадах, зокрема у Міністерстві оборони України та Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України. При цьому, суд звертає увагу, що Головне управлінні розвідки Міністерства оборони України, як зазначалось вище, є структурним підрозділом саме Центрального апарату Міністерства оборони України. А тому, враховуючи системний аналіз вказаної норми в сукупністю з іншими, її виклад, мету внесення цих змін, суд приходить до висновку, що обмеження по виплаті пенсій не розповсюджуються не лише щодо осіб, які перебувають на посадах в апараті Міністерства оборони України, як-то вважає відповідач.

Крім того, суд звертає увагу, що законодавець, бажаючи виділити певне коло осіб, зокрема осіб, які працюють в апараті якогось органу, безпосередньо про це вказує. Так, п. 3 Прикінцевих положень вищезазначених законів містить і посилання на посади, які обіймають особи щодо яких не розповсюджується обмеження по виплаті пенсій в ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України. При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України», ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України відповідно до Конституції України є координаційним органом з питань національної безпеки і оборони при Президентові України, а відповідно до Указу Президента України від 25 квітня 2016 року № 171/2016 затверджена структура ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України до складу якої входять секретар, перші заступники секретаря, заступник секретаря, відповідні управління та служби. Отже, у даному випадку норма Закону містить чітке визначення, що обмеження щодо виплати пенсії не розповсюджується лише на осіб, які обіймають посади саме у апараті органу.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що не застосування обмеження щодо виплати пенсії особам «які перебувають на посадах у Міністерстві оборони України» стосується не конкретно працівників апарату ( самого міністерства як органу), а в цілому всієї системи Міністерства оборони України з усіма його структурними підрозділами. До такого висновку суд приходить з урахуванням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до довідки Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону від 22 січня 2016 року ОСОБА_1 є працівником Збройних Сил України, працює у зазначеному центрі, який в свою чергу підпорядкований Військово-медичному департаменту Міністерства оборони України і належить до закладів Міністерства оборони України (а. с. 7).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VІІІ розповсюджується на позивачку, адже остання перебуває на посаді в Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, який в свою чергу належить до структури Міністерства оборони України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За наведеного, відповідачем не доведено правомірності свого рішення щодо відмови позивачці припинити відрахування з пенсії та повернути недоплачені кошти, а тому така відмова є протиправною, як наслідок слід зобовязати відповідача припинити відрахування з пенсії ОСОБА_1 в розмірі 15%.

Щодо позовної вимоги про зобовязання відповідача виплачувати пенсію в повному обсязі в подальшому, то суд вважає таку вимогу передчасною, оскільки судом не встановлено неправомірних дій чи бездіяльності відповідача щодо цього, а тому вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про зобовязання повернути недоплачені кошти за минулий період, то суд враховує, що позовні вимоги в цій частині за період до 30 грудня 2015 року залишені без розгляду, а тому суд приходить до висновку, що слід зобовязати відповідача повернути кошти, починаючи з 30 грудня 2015 року.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 275,60 грн.

На підставі викладеного, ст. 19 Конституції України, п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, ст.ст. 2, 5-11, 69-72, 158-163, 183-2, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 85 % як працюючому пенсіонеру.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці припинити відрахування з пенсії ОСОБА_1 у розмірі 15 %.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці повернути ОСОБА_1 недоплачені кошти за період з 30 грудня 2015 року.

В решті вимог - відмовити.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 275,60 грн.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга може бути поданая протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: