Справа № 804/2433/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 р. Справа № 804/2433/16

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Барановського Р. А.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Концерну "Санрайз" до Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції про скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн «САНРАЙЗ» звернувся до суду з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції (правонаступником якого є Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області), про скасування постанови від 01.04.2016 року державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №50694408; скасування постанови від 01.04.2016 року державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №50692387.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції було розглянуто заяви Державної архітектурно-будівельної інспекції України про примусове виконання постанов про накладення на Концерн «САНРАЙЗ» штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності № 75-Ю та № 74-Ю від 02.04.2012 року. На підставі зазначених виконавчих документів державним виконавцем відкрито виконавчі провадження про примусове виконання постанов №75-10 та №74-10 від 02.04.2012 року, про що винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №50694408, ВП №50692387 від 01.04.2016 року. На думку позивача, відповідачем відкриті виконавчі провадження на підставі неіснуючих документів, виконання яких необхідно здійснити в ході виконавчого провадження, що є достатньою підставою для скасування зазначених постанов про відкриття виконавчого провадження. Крім цього, позивач вважає, що державний виконавець не мав права відкривати виконавчі провадження з примусового виконання зазначених документів, оскільки сплинув строк для пред'явлення до виконання документів які стали підставою для відкриття виконавчого провадження, відтак оскаржувані постанови про відкриття виконавчого провадження підлягають скасуванню. У зв'язку із зазначеним, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Представник відповідача проти позову заперечив, про що подав письмові заперечення на позов в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки доводи позивача про пропущений строк для пред'явлення виконавчих документів до примусового виконання є безпідставними у зв'язку з тим, що Концерн «САНРАЙЗ» у період з 25.04.2012 року по 05.06.2014 року, тобто більше двох років оскаржував постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області щодо накладення штрафу. Термін виконання зазначених постанов на період оскарження не рахувався. Рішення суду за результатами оскарження позивачем постанов про накладення штрафу набрало законної сили 10.06.2014 року, отже саме з цієї дати і розраховується строк подання останніх до органу державної виконавчої служби для виконання в примусовому порядку.

Крім цього, відповідач зазначив, що у зв'язку із допущенням технічної помилки у постановах про відкриття виконавчого провадження ВП №50692387 та ВП №50694408, а саме невірно було зазначено номери виконавчих документів, 12.05.2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного ВДВС винесено постанови про виправлення технічної помилки, постановлено виправити та вважати вірними номери виконавчих документів (постанов про накладення штрафу Державною архітектурно-будівельною інспекцією 74-Ю та 75-Ю. Таким чином, на думку відповідача вимоги позивача є необґрунтованими, постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №50694408 та ВП №50692387 винесені у відповідності з чинним законодавством, а відтак підстави для їх скасування відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі матеріалів справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 02.04.2012 року винесено: постанову №75-Ю про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою постановлено визнати винним Концерн «САНРАЙЗ» у вчинені правопорушення, передбаченого абз.2, п.4, ч.2, ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накласти штраф у сумі 38628 грн.; постанову №74-Ю про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, якою постановлено визнати винним Концерн «САНРАЙЗ» у вчинені правопорушення, передбаченого абз.2, п.6, ч.2, ст.2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накласти штраф у сумі 48285 грн.

Відповідно до положень частини 3 статті 4 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» строк пред'явлення зазначених постанов до виконання складає два роки.

Позивач скориставшись правом на судове оскарження зазначених рішень, у встановлений законодавством термін звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом про визнання незаконними та скасування постанов відповідача №74-Ю, №75-Ю, №366, №367 від 02.04.2012 року. У адміністративній справі №2а/0470/4755/12 Дніпропетровським окружним адміністративним судом винесено постанову, якою адміністративний позов Концерну «САНРАЙЗ» задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області №367 від 02.04.2012 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 05.06.2014 року апеляційну скаргу Концерну «САНРАЙЗ» залишено без задоволення. Зазначена ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій сторонам у справі.

Згідно супровідного листа Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду, ухвалу від 05.06.2014 року сторонам у справі було направлено 10.07.2014 року, отже вона набрала законної сили 15.07.2014 року.

Відповідно і оскаржувані постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області від 02.04.2012 року №74-Ю та 75-Ю набрали законної сили 15.07.2014 року.

01.04.2016 року до державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції від Державної архітектурно-будівельної інспекції України надійшли заяви вх.№4607/13 та №4606/13 про примусове виконання постанов Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №74-Ю та 75-Ю від 02.04.2012 року, які були додані до заяв.

01.04.2016 року державним виконавцем Преображенською К.О. відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП №50692387 з примусового виконання постанови №75-10 від 02.04.2012 року виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України про стягнення з позивача на користь держави штрафу у розмірі 38628 грн. та виконавче провадження ВП №50694408 з примусового виконання постанови №74-10 від 02.04.2012 року виданої Державною архітектурно-будівельною інспекцією України про стягнення з позивача на користь держави штрафу у розмірі 48285 грн.

12.05.2016 року державним виконавцем Преображенською К.О. міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області у виконавчому провадженні №50694408 було винесено постанову, якою виправлено помилку у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №50694408, у якій невірно було зазначено номер виконавчого документу №74-10, постановлено вважати дійсним номером постанови про накладення штрафу Державною архітектурно-будівельною інспекцією України №74-Ю.

12.05.2016 року державним виконавцем Преображенською К.О. міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області у виконавчому провадженні №50692387 було винесено постанову, якою виправлено помилку у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №50692387, у якій невірно було зазначено номер виконавчого документу №75-10, постановлено вважати дійсним номером постанови про накладення штрафу Державною архітектурно-будівельною інспекцією України №75-Ю.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 та пункту 8 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Постанови Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області №75-Ю та №74-Ю від 02.04.2012 року про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності є виконавчими документами.

Закон України "Про виконавче провадження" зобов'язує державного виконавця, при надходженні виконавчого документу на виконання, перевіряти його на відповідність приписам норм вказаного Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема, у разі невідповідності виконавчого документа приписам ст. 18 вказаного Закону, а також у разі пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання.

З аналізу зазначених норм законодавства, суд зазначає, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції, отримавши виконавчий документ, що відповідає вимогам ст. ст. 17, 18 Закону, за відсутності обставин, передбачених ст. 26 Закону, не мав підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Крім того, Закон України "Про виконавче провадження" не надає державному виконавцю права самостійного визначення строку набуття чинності виконавчим документом, це право того органу, який такий документ видав.

Так, у заявах Державної архітектурно-будівельної інспекції України про примусове виконання постанов, що були направлені відповідачу інспекцією було визначено строк набуття чинності виконавчими документами, а саме було зазначено, що у зв'язку із оскарженням постанов в суді вони набрали законної сили 05 червня 2014 року (ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі №2а/0470/4755/12).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії постанов про відкриття виконавчого провадження ВП №50692387 та ВП №50694408 від 01.04.2016 року, державним виконавцем Преображенською К.О., дійсно, було допущено помилки при складанні зазначених постанов, зокрема не зважаючи на визначену Державною архітектурно-будівельною інспекцією України дату набрання законної сили виконавчими документами, державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №50694408 зазначено, що постанова №74-Ю вступила у законну силу (набрала чинності): 17.03.2012 року, у постанові про відкриття виконавчого провадження ВП №50692387 зазначено, що постанова №75-Ю вступила у законну силу (набрала чинності): 01.04.2016 року.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про допущення відповідачем при складанні оскаржуваних постанов помилок, але зазначає, що, оскільки, виконавчі документи набрали чинності 15.07.2014 року, то строк пред'явлення їх до примусового виконання закінчується 15.07.2016 року, тому при винесенні 01.04.2016 року оскаржуваних постанов, державним виконавцем прийнято до виконання виконавчі документи у межах дворічного строку пред'явлення їх до виконання, отже зазначені помилки мають лише формальний характер, не порушують права позивача та не можуть бути підставою для скасування фактично правильних рішень відповідно до діючого законодавства України.

Доводи позивача про відкриття виконавчих проваджень відповідачем по неіснуючим виконавчим документам спростовуються постановами державного виконавця Преображенської К.О. міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області від 12.05.2016 року про виправлення технічної помилки у оскаржуваних постановах, з яких можливо дійти висновку, що виконавчі провадження ВП №50692387 та ВП №50694408 відкрито по примусовому виконанню постанови №75-Ю та постанови №74-Ю відповідно, що видані 02.04.2012 року.

З урахуванням викладеного, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про скасування постанови від 01.04.2016 року державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №50694408 та про скасування постанови від 01.04.2016 року державного виконавця про відкриття виконавчого провадження ВП №50692387 задоволенню не підлягають, оскільки правомірність оскаржуваних постанов доводами позивача не спростовується.

Згідно положень, закріплених статтею 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України: в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені позивачем певними конкретними засобами доказування, не знайшли свого підтвердження, та з урахуванням заявлених позовних вимог, суд доходить висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами та свідчать про не обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію постанови направити сторонам по справі.

Постанова суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Р.А. Барановський