Справа № 308/14176/15-а
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Світлик О.М.

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

02 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та до Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області, заміненого в подальшому судом на Перечинське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправною відмову відповідачів у проведенні перерахунку та виплати пенсії, починаючи з 01.01.2004 року; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області (Перечинське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області) провести перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 01.01.2004 року у розмірі трьох мінімальних розмірів пенсій за віком та компенсацію втрати частини пенсії з 01.01.2004 року у звязку з порушенням строків її виплати за період починаючи з 01.01.2004 року.

В обґрунтування зазначеного позову ОСОБА_1 вказує на те, що перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області (Перечинському обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Закарпатської області) та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державні пенсії».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що у відповідь на його заяву ним отримано 12 січня 2015 року повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі за № 08-13/Г-13 від 05.01.2015 року, яким його повідомлено і представлено додатки на 3-х аркушах про перерахунок йому пенсії за період 1991-2015 рр. Однак, вважає такий перерахунок пенсії протиправним, а всі його звернення і скарги до органів державної влади і до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі з приводу порушення його права на отримання заробленої і призначеної пенсії по Закону України «Про державні пенсії» в 1989 році в розмірі максимальному 132 рублі СРСР не дали позитивного рішення.

Позивач вважає дії та відмову відповідачів безпідставною, противоправною та такою, що порушують конституційні права позивача на пенсійне забезпечення.

Також позивачем подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду з позовом з огляду на те, що про порушення його прав йому стало відомо тільки з моменту отримання 12.01.2015р повідомлення Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі за № 08-13/Г-13 від 05.01.2015 року.

Представником відповідача ОСОБА_3 05.02.2016 року подано до суду клопотання про закриття провадження у справі в порядку п. 4 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України, яке обґрунтовано наявністю судового рішення, що набрало законної сили з того самого спору і між тими самими сторонами, а саме: постанови Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у справі № 298/146/15-а за тотожнім адміністративним позовом, заявленим з тих самих підстав, між тими самими сторонами та стосується одного й того самого предмету, яку постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року по справі №876/3629/15 скасовано та прийнято нову постанову.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 24.02.2016р. у задоволенні даного клопотання відмовлено.

Представник Головного Управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області також заперечує з приводу заявлених позовних вимог з огляду на доводи, викладені ним у поданому суду письмовому поясненні та вказує на те, що позивачу призначено пенсію згідно із Законом СРСР «Про державні пенсії» (14.07.1958 року) з 01 лютого 1989 року, беручи до уваги для розрахунку пенсії стаж роботи 35 років 5 місяців 27 днів та середньомісячний заробіток 265 крб. 44 коп., в розмірі 120 крб. Після наступних перерахунків розмір пенсії становив 132 крб. (максимальний на той час).

З проголошенням незалежності України, на громадян України поширюються Закони, які діють на території України. Тому, на підставі ст.ст. 98, 99 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 року, та згідно з Указом Президента України «Про грошову реформу в Україні» № 762/96 від 25.08.1996 року, Постановою Кабінету Міністрів України «Про переоцінку товарів (робіт, послуг) та механізм контролю за переглядом цін та формуванням вартісних показників в умовах грошової реформи» № 1002 від 26.08.1996 року перерахована пенсія на грошову одиницю України - гривню, яка становила 159,96 грн. Наступний перерахунок проведено з 01 січня 2004 року, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон № 1058-ІV), та у відповідності до цього Закону з врахуванням стажу роботи 43 роки 8 місяців 20 днів (коефіцієнт стажу становить 0,43667) та середньомісячного заробітку 402,10 грн. (середній заробіток по народному господарстві 306,45 грн. помножений на коефіцієнт заробітної плати 1,31212). Таким чином, розмір пенсії з 01.01.2004 року складав 185,55 грн.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» були внесені зміни до ст. 28 Закону України № 1058-ІV, якими передбачено, що розмір пенсії збільшується за кожен рік страхового стажу понад необхідний на 1 % розміру пенсії, обчисленої відповідно до ст. 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 % від мінімального розміру пенсії на рівні прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. На підставі вказаних вище змін проведено перерахунок з 12 січня 2005 року. В результаті перерахунку розмір пенсії збільшився до 373,57 грн.

Розмір пенсії з 01 жовтня 2006 року складає 407,57 грн.

Станом на 01.01.2015 року позивач отримує пенсію, обчислену у відповідності до Закону України № 1058-ІV від загального трудового стажу роботи 43 роки 8 місяців 22 дні з урахуванням кратності 1,35. Коефіцієнт страхового стажу становить 0,58950 (0,43667 х 1,35) та заробітної плати 1 571,80 грн. за період роботи з 01.02.1988 року по 31.01.1989 року. Коефіцієнт заробітної плати складає 1,31212.

Розмір заробітної плати обчислюється за допомогою множення середньої заробітної плати у галузі економіки за 2007 рік на коефіцієнт заробітної плати (1 197,91 х 1,31212) = 1 571,80 грн. Основний розмір пенсії з 01.01.2015 року від стажу роботи та заробітної плати з урахуванням коефіцієнтів та надбавок складає 1 281,77 грн.

Представник вказує, що постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у справі № 298/146/15-а від 25 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, а постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року по справі №876/3629/15 частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та зобовязання здійснити перерахунок пенсії за період з 1991 року по 08 серпня 2014 року включно залишено без розгляду, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на пенсію, визначення неправомірними дій та зобовязання здійснити перерахунок пенсії за віком в максимальному розмірі у національній валюті відмовлено, оскільки за часів СРСР йому було призначено пенсію за віком у максимальному розмірі.

Відтак, Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області просить у задоволенні позовних вимог відмовити та врахувати результати розгляду позовних вимог у справі №298/146/15-а Великоберезнянського районного суду Закарпатської області, які спрямовані на захист того самого порушеного права, що і в даній справі.

Перечинське обєднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області також надало пояснення від 30.05.2016 року №650/09, згідно з якими просить залишити частину позовних вимог за період з 01.01.2004 року по 01.06.2015 року без розгляду на підставі ст. 100 КАС України.

Заслухавши доводи і заперечення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановивши субєктний склад та правовідносини, які виникли між сторонами спору, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних та юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Предметом спору у даному адміністративному позові є

1) визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1:

пенсію за віком в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за період, починаючи з 01.01.2004 року;

компенсацію втрати частини пенсії за віком в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком у звязку з порушенням строків її виплати за період, починаючи з 01.01.2004 року;

2) зобовязання Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області

відновити виплату призначеної з 01.02.1989 року ОСОБА_1 пенсії за віком шляхом здійснення перерахування та виплати пенсії за віком в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за період, починаючи з 01.01.2004 року і довічно відповідно до частини 5 статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком у звязку з порушенням строків її виплати за період, починаючи з 01.01.2004 року.

Вважаючи порушенням своїх прав з боку пенсійного органу та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Натомість, позивачем не подано суду фактів, які б свідчили про порушення його прав та свобод шляхом прийняття відповідного рішення (відмови Головного управління ПФУ в Закарпатській області) про проведення перерахунку пенсії.

Відтак, позовні вимоги до Головного управління ПФУ в Закарпатській області задоволенню не підлягають.

Також судом встановлено, що постановою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області у справі № 298/146/15-а від 25 лютого 2015 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі про порушення ст. 22 Конституції України при перерахунку пенсії в період 1991-2015 рр.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015 року по справі №876/3629/15, яка набрала законної сили з моменту проголошення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково:

- постанову Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 лютого 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Великоберезнянському районі Закарпатської області про визнання права на пенсію, визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії - скасовано та прийнято нову постанову;

- позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за період з 1991 р. по 08 серпня 2014 року включно - залишено без розгляду;

- у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права на пенсію, визнання неправомірними дій та зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за період із 09 серпня 2015 року відмовлено.

При цьому, під час апеляційного перегляду, як встановлено з тексту постанови суду від 25.02.2015 року, судом апеляційної інстанції констатовано, що перерахунок пенсії позивача проводився з урахуванням норм законодавства, чинного на момент здійснення такого перерахунку та на підставі документів про вік, стаж, заробіток та інших документів, наявних на час перерахунку в пенсійній справі.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016 р. К/800/50821/15 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року у справі №298/146/15-а залишено без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

При цьому наведеними судовими рішеннями констатовано відсутність порушень у діях органу пенсійного фонду при перерахунку пенсії ОСОБА_1, а судом касаційної інстанції констатовано, що із матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови:

- обставина встановлена судовим рішення. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦПК та ст. 158 КАС судові рішення викладаються у двох формах: у формі ухвали і у формі рішення (постанови). Тому преюдиційне значення мають обставини, встановлені як рішенням (постановою), так і ухвалою суду.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин.

З огляду на вищезазначене, суд констатує преюдиційність фактів, встановлених в межах розгляду справи № 298/146/15-а, щодо заявлених позовних вимог у справі №308/14176/15-а стосовно зобовязання Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області відновити виплату призначеної з 01.02.1989 року ОСОБА_1 пенсії за віком шляхом здійснення перерахування та виплати пенсії за віком в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за період, починаючи з 01.01.2004 року і довічно відповідно до частини 5 статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком у звязку з порушенням строків її виплати за період, починаючи з 01.01.2004 року.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що слід відмовити у задоволенні позовних вимог до Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області, заміненого у процесу розгляду справи на Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про зобовязання Управління Пенсійного фонду України у Великоберезнянському районі Закарпатської області відновити виплату призначеної з 01.02.1989 року ОСОБА_1 пенсії за віком шляхом здійснення перерахування та виплати пенсії за віком в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за період, починаючи з 01.01.2004 року і довічно відповідно до частини 5 статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини пенсії в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком у звязку з порушенням строків її виплати за період, починаючи з 01.01.2004 року.

Разом з тим заявлені вимоги не підлягають залишенню без розгляду з огляду на наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. З вказаною нормою кореспондуються положення ст. 6 КАС України, якою регламентовано право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За частиною першою ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Позивач у даній справі просить визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо здійснення перерахування та виплати пенсії за віком в розмірі трьох мінімальних пенсій за віком за період, починаючи з 01.01.2004 року і довічно відповідно до частини 5 статті 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Конституційний Суд України, у рішенні від 14.12.2011 року при вирішенні справи № 19-рп/2011 щодо оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо заяв про злочини вказав, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

При розгляді Колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України справи №800/238/15 констатовано, що сама по собі бездіяльність це триваюча пасивна поведінка субєкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобовязаний був і міг вчинити. Тобто бездіяльність не має чітко окреслених часових меж, а саме явище бездіяльності є триваючим. Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Суд, отримавши позов, зобовязаний зясувати, чи має місце порушення субєктивних прав, свобод чи інтересів особи. У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами встановлених гл. 8 КАС строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду. У випадку, коли субєктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення субєктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Відповідно до частини першої ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Відтак, з Державного бюджету України підлягає до стягнення на користь позивача 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 12 липня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 18 липня 2016 року.

На підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 12, 19, 160-163, 183-2 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Перечинського обєднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії відмовити.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.М. Світлик