Справа № 813/2197/16
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року № 813/2197/16

о 17 год., 47 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/2197/16 за адміністративним

позовом ОСОБА_1, представник - ОСОБА_2
до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, представник - Запісоцька С.А.
про визнання протиправним і скасування рішення, зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у якому просив визнати недійсним рішення відповідача, оформлені листами № З-1364/0-866/6-16 від 17.02.2016 року про відмову в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства і зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 29.10.2013 року у встановленому законом порядку звернувся для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,4899 га., які розташовані на території Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (за межами населеного пункту). Проекти землеустрою були виготовлені та погоджені наказами начальника відділу ДЗА у Пустомитівському районі Львівської області від 13.12.2013 року. Розроблені та виготовлені проекти землеустрою земельних ділянок позивачами було направлено до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області для затвердження.

Однак, відповідачем прийнято рішення, які оформлені листом № З-1364/0-866/6-16 від 17.02.2016 року про відмову в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства із зазначенням зауважень щодо проекту землеустрою.

Вказане рішення позивач вважає протиправним з підстав, що зауваження що стали підставами їх прийняття спростовуються наявними у матеріалах проектів землеустрою документами. Більше того, згідно ч. 9 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У наданих висновках державної експертизи землевпорядної документації № 953 від 31.12.2013 року, виданого експертами відділу державної землевпорядної експертизи ГУ Держземагенства у Львівській області, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (за межами населеного пункту) відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам та оцінюється позитивно.

Відтак, на думку позивача, рішення відповідача щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою оформлені листом від 17.02.2016 року є протиправним, надуманим, необґрунтованим та таким що не відповідає вимогам законодавства та позбавляє його можливості реалізувати свої права на земельну ділянку.

Представник позивача в судовому засіданні, надавши пояснення щодо обґрунтування позовних вимог, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила повністю, надала усні пояснення, у яких вказала на правомірність спірних рішень, просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

29.10.2013 року ОСОБА_1 звернувся до Начальника Головного управління Держземагенства у Львівській області із клопотанням про надання їй дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,5 га., для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель згідно КВЦПЗ - земель запасу, яка розташована за адресою: Пустомитівський район, Лисиничівська сільська рада. В якості додатків до вказаного клопотання, крім іншого, долучено графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування та розмір земельної ділянки.

12.11.2013 року заступником начальника Головного управління Держземагенства у Львівській області видано наказ № ЛВ/:07:000/00000351 «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», згідно якого мені було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району (за межами населених пунктів).

13.12.2013 року Начальником відділу ДЗА у Пустомитівському районі погоджено з проект землеустрою щодо відведення мені земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,4899 га. на території Лисиничівської сільської ради. У зв'язку з чим, розроблений та виготовлений проект землеустрою вищевказаної земельної ділянки направлено до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області для затвердження.

17.02.2016 року Начальником Головного управління Держгеокадастру у Львівській області прийнято рішення щодо відмови мені у затвердженні проекту землеустрою, яке оформлене листом № З-1364/0-866/6-16. Підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою було те, що до проекту не долучено викопіювання з кадастрової карти (плану); в завданні на виконання робіт від 12.11.2013 року необхідно виправити форму власності земельної ділянки, оскільки відповідно до п. 2 ст. 83 ЗК України, землі за межами населених пунктів, на яких відсутні об'єкти нерухомого майна комунальної власності, відносяться до земель державної власності; вказано про необхідність погодження меж земельної ділянки із суміжними землекористувачами; відсутність висновку територіального органу у сфері земельних відносин про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

За положеннями статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.

Згідно ст. 26 Закону України «Про землеустрій», що розробниками документації із землеустрою є юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою.

Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку встановленому Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій» та іншими законами України.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Частиною 2 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Статтею 186 ЗК України визначено порядок погодження і затвердження документації із землеустрою.

Згідно ч. 6 ст. 186 ЗК України, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим. органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Таким чином, процедура затвердження проекту землеустрою безпосередньо пов'язана із процедурою погодження такого проекту.

Так, ч. 8 ст. 118 ЗК України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Згідно до ч. 1 ст. 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Згідно до ч. 5 ст. 186-1 ЗК України органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

У свою чергу, згідно до ч. 6 ст. 186-1 ЗК України, підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Згідно ч. 9 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно ч. 11 ст. 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Згідно ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього ж Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Судом враховуються обґрунтування позивача та його представника щодо протиправності прийняття спірного рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, оскільки підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою може бути лише невідповідності положень проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

З наданого в судовому засіданні представником позивача проекту землеустрою щодо відведення йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,4899 га. вбачається, що документи та відомості які були підставою винесення спірних рішень містяться у наданому проекті. Вказане, також не спростовано представником відповідача.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні до відповідача подано розроблений та виготовлений проект землеустрою вищевказаної земельної ділянки, який містить всі необхідні документи, передбачені нормами ЗК України.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що в силу приписів частини 9 статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

З наданих позивачем висновків державної експертизи землевпорядної документації № 953 від 31.12.2013 року, виданого експертами відділу державної землевпорядної експертизи ГУ Держземагенства у Львівській області вбачається, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (за межами населеного пункту) відповідає вимогам чинного законодавства України, встановленим нормам і правилам та оцінюється позитивно.

При цьому, знято будь - які зауваження до вищезазначених проектів землеустрою, що підтверджується відміткою та підписом Начальника відділу ДЗА у Пустомитівському районі на згаданому висновку експертизи землевпорядної документації.

Вказані обставини, на думку суду, свідчать про відсутність з боку відповідача правових підстав у відмові в затвердженні проекту землеустрою, оскільки при наявності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації відповідний орган виконавчої влади який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів по суті спору на підтвердження правомірності прийняття спірного рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та спростування позовних вимог.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобов'язані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, чого відповідачем зроблено не було.

Таким чином, з врахуванням положень ст. 162 КАС України, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнати недійсним рішення відповідача, оформлені листом № З-1364/0-866/6-16 від 17.02.2016 року про відмову в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства і зобов'язати відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивачів, підлягають задоволенню, оскільки відповідач при прийнятті спірних рішень не діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Суд присуджує з Державного бюджету України, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, всі здійснені стороною, яка не є суб'єктом владних повноважень, та документально підтверджені судові витрати, на користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, оформлене листом № З-1364/0-866/6-16 від 17.02.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,4899 га., яка розташована на території Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

3. Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, оформлене листом № З-1364/0-866/6-16 від 17.02.2016 року щодо відмови ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 0,4899 га., яка розташована на території Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) 1102,40 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 18.07.2016 року.

Суддя Гавдик З.В.