Справа № 816/474/15-а
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року м. Київ К/800/28664/15

Вищий адміністративний суд України у складі: суддя Костенко М.І. - головуючий, судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - Інспекція)

на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015

у справі № 816/474/15-а

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УНПК" (далі - Товариство)

до Інспекції

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий адміністративний суд України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення від 16.01.2015 № , згідно з яким Товариству збільшено грошове зобов'язання з ПДВ на 43 634 грн. за основним платежем із застосуванням 10908,50 грн. штрафних санкцій.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 02.03.2015 у задоволенні позову відмовлено. Постанову мотивовано тим, що позивачем не доведено належними засобами доказування реальності виконання операцій з поставки послуг з оренди обладнання у рамках взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Гео-Ленд Лімітед» (далі - ТОВ «Гео-Ленд Лімітед») в силу відсутності доказів транспортування цього обладнання, його обліку на позабалансовому рахунку Товариства, використання цього обладнання у господарській діяльності платника.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 назване рішення суду першої інстанції скасовано; позов задоволено. У прийнятті цієї постанови апеляційний суд виходив з того, що платник надав належні докази на підтвердження факту придбання спірних послуг з оренди обладнання, оплати цих послуг та їх використання у господарській діяльності Товариства; власне ж порушення платником правил ведення бухгалтерського обліку не можуть спростовувати факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, та виступати доказом безтоварності господарської операції.

Не погоджуючись з наведеними висновками суду апеляційної інстанції, Інспекція звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову Харківського апеляційного адміністративного суду та залишити в силі рішення Полтавського окружного адміністративного суду зі спору як скасоване помилково.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків судів наявним у матеріалах справи доказам, правильність застосування судами норм матеріального права та дотримання ними процесуальних норм, обговоривши доводи касаційної скарги, Вищий адміністративний суд України не вбачає підстав для задоволення розглядуваних касаційних вимог з урахуванням з такого.

Попередніми судовими інстанціями під час розгляду справи встановлено, що оспорюване податкове повідомлення-рішення було прийнято Інспекцією за наслідками проведення позапланової невиїзної документальної перевірки Товариства з питань дотримання податкового законодавства по взаємовідносинам з ТОВ «Гео-Ленд Лімітед» за липень 2014 року, оформленої актом від 25.12.2014 № 8002/16-01-22-02/37863034.

Перевіркою не визнано податкові наслідки господарських операцій з оренди позивачем обладнання - обв'язки насосного агрегату (всмокутючої та нагнітальної лінії), блоку перекачування рідини Q-1 м3/хв - за договорами від 02.07.2014 № 311 та № 312, укладеними з названим контрагентом. На обґрунтування цього висновку Інспекція зазначає, що платником не підтверджено факту використання орендованого обладнання у господарській діяльності Товариства; подані позивачем первинні документи не містять відомостей про місцезнаходження об'єкта, на якому фактично використовується спірне обладнання; під час перевірки платником не представлено технічну документацію на орендоване майно, а також належних доказів сплати орендних платежів; вартість орендних послуг була штучно подрібнена з метою уникнення обов'язку з реєстрації постачальником податкових накладних, виписаних за розглядуваними операціями з поставки орендних послуг.

Також в акті перевірки міститься посилання на порушення кримінального провадження № 0000064 за статтею 212 Кримінального кодексу України (ухилення від сплати податків, зборів (обов'язкових платежів)), у межах якого досліджується діяльність транзитно-конвертаційної групи підприємств (до якої входять приватне підприємство «Екотекс-3», товариство з обмеженою відповідальністю «Южная Пальміра», товариство з обмеженою відповідальністю «Державтопостач»), що полягала у штучному документуванні фіктивних господарських операцій з метою одержання податкової економії.

Умови та правила формування податкового кредиту з ПДВ визначені у статті 198 Податкового кодексу України (далі - ПК).

Так, пунктом 198.1 статті 198 ПК передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом пункту 198.3 цієї ж статті ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу вимог пункту 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Наведені законодавчі положення пов'язують право платника на податковий кредит з реальністю виконання господарської операції та з наявністю первинних документів (зокрема, податкових накладних), що містять достовірні відомості про її обсяг та зміст.

При цьому слід зазначити, що законодавець свідомо відмовився від встановлення конкретного переліку документів, які мають слугувати підставою для формування даних податкового обліку, з огляду на різноманітність змісту та форм економічної діяльності та порядку її документування. Відповідність задекларованих платником витрат (у тому числі по сплаті/нарахуванню ПДВ) критерію документальної підтвердженості вимагає подання платником документів, які містять достатні відомості про зміст господарської операції, порядок її виконання та учасників; документи, якими має оформлюватися господарська операція, визначаються з урахуванням законодавчих вимог та звичаєвої практики щодо оформлення певного виду господарської операції.

У справі, що переглядається, досліджуючи формування Товариством податкового кредиту в оспорюваній сумі у відповідності до наведених законодавчих вимог, суди встановили, що за договорами оренди обладнання від 02.07.2014 № 311 та № 312 ТОВ «Гео-Ленд Лімітед» (орендодавець) зобов'язалося передати позивачеві (орендар) у тимчасове володіння та користування обладнання - обв'язки насосного агрегату (всмокутючої та нагнітальної лінії), блок перекачування рідини Q-1 м3/хв.; виконання цих операцій оформлено актами здачі-приймання (надання послуг). актами приймання-передачі обладнання, податковими накладними, платіжними дорученнями про оплату спірних послуг у безготівковому порядку.

На підтвердження факту використання орендованого обладнання у власній виробничій діяльності з надання іншим суб'єктам господарювання сервісних робіт на свердловинах Товариством подано відповідні договори про надання послуг, акти, яким засвідчено їх надання, а також докази наявності у штаті позивача працівників відповідної кваліфікації для роботи зі спірним обладнанням. Зміст цих послуг відповідає основним видам діяльності Товариства, якими є надання допоміжних послуг у сфері добування нафти та природного газу, розвідувальне буріння, діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії.

Оцінивши подані платником докази за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд цілком об'єктивно визнав їх належним свідченням дійсного руху активів між розглядуваними учасниками операції з поставки орендних послуг.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано спростував висновки і мотиви, з яких суд першої інстанції не визнав податкові наслідки цих операцій.

Технічна документація не є первинним обліковим документом, що фіксує факти здійснення господарських операцій, у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а відтак не може слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції

Так само і відсутність товарно-супровідної документації не має вирішального значення при оцінці реальності операцій з поставки товару, позаяк товарно-транспортні накладні призначені для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом. У даному ж разі оцінці підлягають податкові наслідки операцій з поставки позивачеві послуги з орендних обладнання, а не послуг з перевезення.

У випадку виникнення сумнівів у достовірності поданих платником документів на підтвердження оплати поставлених послуг суд першої інстанції повинен був витребувати додаткові документи для перевірки цього факту, однак не вправі був робити висновок про його непідвтердженість. До того ж, чинне податкове законодавство не пов'язує право платника на податковий кредит з оплатою придбаних товарів (робіт, послуг).

Також, як вірно зазначив апеляційний суд, відсутність обліку орендованого обладнання на позабалансовому рахунку Товариства може свідчити про порушення платником порядку ведення бухгалтерського обліку, однак не спростовує реальності фактів, засвідчених представленими позивачем первинними документами.

Не знайшли свого підтвердження й висновки Інспекції про штучне подрібнення спірних операцій їх учасниками на окремі частини з метою уникнення обов'язку з реєстрації податкових накладних. Адже відповідачем не представлено доказів невідповідності обсягу наданих послуг за такими податковими накладними обсягам фактичного виконання.

Посилання ж Інспекції на матеріали кримінального провадження № 0000064 взагалі є незрозумілими, оскільки відповідачем взагалі не зазначено, яким чином протиправна діяльність установлених учасників конвертаційного центру (а саме - приватного підприємства «Екотекс-3», товариства з обмеженою відповідальністю «Южная Пальміра», товариства з обмеженою відповідальністю «Державтопостач») вплинула на хід виконання операцій між Товариством та ТОВ «Гео-Ленд Лімітед».

За таких обставин апеляційний суд на підставі обґрунтованого висновку про недоведеність податковим органом недобросовісності платника в силу оформлення фіктивних операцій правомірно задовольнив позов.

Норми матеріального права застосовані судом апеляційної інстанції правильно; порушень процесуальних норм, які тягнуть зміну або скасування оскаржуваної постанови, касаційним судом не виявлено.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 220, 2201, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, Вищий адміністративний суд України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Міндоходів у Полтавській області відхилити.

2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 03.06.2015 у справі № 816/474/15-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку статей 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова
І.В. Приходько