Справа № 815/1389/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1389/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради, в якому позивач просить: визнати бездіяльність відповідача, що полягає у ненаданні позивачу запитуваної інформації, неправомірною; зобовязати відповідача надати ОСОБА_1 запитувану інформацію, а саме: загальну кількість та повний перелік працівників відповідача із зазначенням їх прізвища, імя, по-батькові та займаної посади; стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.03.2016р. він звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, зокрема загальної кількості співробітників відповідача та повного переліку працівників відповідача із зазначенням їх прізвища, імя та по-батькові повністю та займаної посади, включаючи назву структурного підрозділу, однак відповідачем відмовлено у наданні запитуваної інформації. При цьому позивачем зазначено, що інформація про перелік співробітників комунального підприємства не є конфіденційною, відтак не може бути обмежена у доступі та підлягає наданню на запит. Доступ до такої інформації санкціонований законом і не потребує згоди особи. Відтак, позивач вважає незаконною відмову відповідача, що полягає у ненаданні запитуваної публічної інформації, в звязку з чим звернувся з цим позовом. Крім того, у заяві від 11.07.2016р. (вхід. № 18141/16) позивач наголосив, що судовий збір за подання апеляційної скарги є судовими витратами, які підлягають відшкодуванню за загальними правилами розподілу судових витрат відповідно до ст. 94 КАС України, зазначивши, що судові витрати позивача по даній справі згідно квитанцій №№ 11500, 43055 становлять 1929 грн. 20 коп.

Від відповідача надійшли письмові заперечення (а.с.19-25), в яких, зокрема, зазначено, що відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнає, вважає правомірною відмову у наданні інформації, яка на думку відповідача, не є публічною, не вважає себе розпорядником публічної інформації.

У заяві від 11.07.2016р. (вхід. № 18141/16) позивач, серед іншого, просив розглянути справу за відсутності у судовому засіданні позивача.

Відповідач явку представника до судового засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та завчасно.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у звязку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.128 КАС України, відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.03.2016р. позивачем до комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради подано інформаційний запит на отримання публічної інформації, в якому останній, посилаючись на п.2 ч.1 ст.5, ч.5 ст.6 та ч.1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», просив у 5-денний термін надати наступну публічну інформацію: загальну кількість співробітників комунального підприємства «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» () станом на дату розгляду запиту; повний перелік працівників комунального підприємства «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» із зазначенням їх прізвища, імя та по-батькові повністю, займаної посади, включаючи назву структурного підрозділу (а.с. 7).

На вказаний запит комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради позивачу надано відповідь (вих. № 1266-10/104-Б), з якої вбачається, що запит задоволенню не підлягає, оскільки комунальне підприємство не є розпорядником інформації, на якого в частині її оприлюднення за запитом поширюються вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації», а запитувана інформація не є публічною (а.с. 8-11).

Крім того, посилаючись на рішення Одеської міської ради № 19-VII від 16.12.2015р. «Про бюджет міста Одеси на 2016 рік», відповідач зазначив, що комунальне підприємство «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» не утримується за рахунок бюджету і не розпоряджається бюджетними коштами, інформація, зазначена в запиті, за своїм змістом не може розглядатись як суспільно необхідна.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України Про інформацію від 02.10.1992 № 2657-XII, Законом України Про доступ до публічної інформації №2939-VІ від 13.01.2011 року (далі - Закон №2939-VІ), який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідно до положень ст.1 Закону України Про інформацію інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 20 зазначеного вище Закону будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом, відповідно до ч.1 ст. 21 Закону України Про інформацію є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Згідно з ст.11 Закону України Про інформацію інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров'я, а також адреса, дата і місце народження; кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону № 2939-VI встановлено гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації. Зокрема, право на доступ до публічної інформації гарантується: обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно зі ст. 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до положень ч.5 ст.6 Закону № 2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

Статтею 13 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядниками інформації визнаються, зокрема: суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання; юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків.

Відповідно до приписів п.4 ч.2 ст.13 Закону № 2939-VI до розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Пункт 3 ст. 8 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачає, що господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.

Відповідно до положень п.3 ч.1, ч.4 ст.63 ГК України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів: комунальне підприємство, що діє на основі комунальної власності територіальної громади.

Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об'єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника.

Приписами ч. 1, 2, 3 ст.78 ГК України встановлено, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Орган, до сфери управління якого входить комунальне унітарне підприємство, є представником власника - відповідної територіальної громади і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Приписами ст.17 Закону України Про місцеве самоврядування встановлено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

У п.2.ст.29 Закону України Про місцеве самоврядування зазначено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до розпорядження Одеського міського голови № 664 від 17.07.2015р. Про внесення змін до розпорядження міського голови від 11 липня 2014 року № 593 Про призначення уповноважених органів для здійснення контролю за ефективною діяльністю комунальних підприємств уповноваженим органом для здійснення контролю за ефективною діяльністю комунального підприємства «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» є Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Згідно п.п. 1.3 1.5 Статуту комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради у новій редакції, затвердженого рішенням Одеської міської ради №2855-VI від 19.02.2013р., засновником підприємства є Одеська міська рада. Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради є підприємством, що утворене та діє на основі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м. Одеси. Відповідно до способу утворення, підприємство є унітарним.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посилання відповідача, як на підставу для відмови у наданні публічної інформації на запит позивача, що комунальні підприємства в розумінні ст. 13 Закону України Про доступ до публічної інформації є розпорядниками публічної інформації лише у разі їх фінансування з місцевого бюджету, а відповідач не є бюджетною організацією, суд вважає необґрунтованими, оскільки засновником комунального підприємства «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» є Одеська міська рада та метою створення якого є здійснення господарської діяльності для задоволення потреб заінтересованих осіб у послугах з технічної інвентаризації та оцінки об'єктів нерухомого майна, землевпорядних та геодезичних робіт, з метою отримання прибутку, на території України, у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, суд вважає, що комунальне підприємство утворене та діє на основі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади м. Одеси, діяльність останнього координується та фінансується Одеською міською радою за рахунок бюджетних коштів, а тому КП «БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ», в розумінні ст. 13 Закону України Про доступ до публічної інформації є розпорядником запитуваної позивачем інформації, а інформація щодо працівників відповідача (прізвище, імя та по-батькові, займана посада, назва структурного підрозділу), які отримали ці кошти, є публічною.

Відтак, посилання відповідача як на підставу для відмови у наданні інформації на інформаційний запит на отримання публічної інформації, в тому числі на ч.1 ст.16 Закону України «Про захист персональних даних» є необґрунтованим.

Статтею 22 Закону України Про доступ до публічної інформації визначено вичерпний перелік підстав, за яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком;4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

У письмових запереченнях на позов відповідач зазначив, що інформація, зазначена в запиті, за своїм змістом не може розглядатись як така, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною), оскільки відповідно до Закону України Про інформацію, предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України, забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обовязків, свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Суд вважає необґрунтованими зазначені твердження відповідача, оскільки відповідно до ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Закон України Про захист персональних даних регулює правові відносини, пов'язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв'язку з обробкою персональних даних.

Статтею 2 Закону України Про захист персональних даних визначено, що персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Вирішуючи питання щодо конфіденційності інформації про особу, яка займає посаду, повязану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, та членів її сімї, Конституційний Суд України виходить з такого, що належність інформації про фізичну особу до конфіденційної визначається в кожному конкретному випадку. Перебування особи на посаді, повязаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - субєктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві При цьому зазначено, що в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так: інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, повязані з особою та членами її сімї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, повязану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України від 20 січня 2012 року у справі № 2-рп/2012).

Враховуючи вищевикладене та встановлені судом обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 до комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради щодо відмови у наданні інформації за інформаційним запитом на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 10.03.2016р.; обовязання комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради надати ОСОБА_1 запитувану інформацію, а саме: загальну кількість та повний перелік працівників комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради із зазначенням їх прізвища, імя, по-батькові та займаної посади.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про судовий збір», зокрема, передбачено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної скарги на судові рішення.

Враховуючи, що позивачем понесено судові витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема зі сплати судового збору за подання цього адміністративного позову у розмірі 551, 20 грн. (квитанція № 11500 від 28.03.2016р.) (а.с. 4) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1378,00 грн. (квитанція № 43055 від 19.05.2016р.) (а.с. 70), суд дійшов висновок про необхідність стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1929,20 коп. (551,20+ 1378,00)(одна тисяча девятсот двадцять девять гривень 20 коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 128, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради щодо відмови у наданні інформації за інформаційним запитом на отримання публічної інформації ОСОБА_1 від 10.03.2016р.

Зобовязати комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради надати ОСОБА_1 запитувану інформацію, а саме: загальну кількість та повний перелік працівників комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради із зазначенням їх прізвища, імя, по-батькові та займаної посади.

Стягнути з комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради (; 65011, Одеська обл., місто Одеса, вул. Троїцька, буд. 25) судовий збір у розмірі 1929,20 коп. (одна тисяча девятсот двадцять девять гривень 20 коп.) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.П. Самойлюк