Справа № 810/1860/14
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Київ К/800/63242/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Шипуліної Т.М.

за участю секретаря судового засідання: Савченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року

у справі № 810/1860/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САЛМО ФИШ»

до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «САЛМО ФИШ» (далі - ТОВ «САЛМО ФИШ»; позивач) звернулось до суду з позовом до Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області (далі - Бориспільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області; відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило скасувати податкові повідомлення-рішення № від 21 жовтня 2013 року, № від 21 жовтня 2013 року, № від 21 жовтня 2013 року, № від 13 листопада 2013 року, № від 31 січня 2014 року, № від 31 січня 2014 року, № від 25 лютого 2014 року.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення № від 21 жовтня 2013 року, № від 21 жовтня 2013 року, № від 13 листопада 2013 року, № від 31 січня 2014 року, № від 31 січня 2014 року, № від 25 лютого 2014 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ «САЛМО ФИШ» сплачений відповідно до квитанції № Е6-606 від 27 березня 2014 року судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Не погоджуючись з прийнятими судовими рішеннями у справі, відповідач оскаржив їх в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі Бориспільська ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлені у справі судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи в межах доводів касаційної скарги відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем проведено камеральну перевірку даних, задекларованих ТОВ «САЛМО ФИШ» у податковій звітності з податку на додану вартість за липень 2013 року та серпень 2013 року, за результатами якої складено акт № 159/20-2/37644484 від 27 вересня 2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 21 жовтня 2013 року, яким позивачу збільшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 300 698,00 грн.; № від 21 жовтня 2013 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 128 550,00 грн.; № від 21 жовтня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 215 185,00 грн. (172 148,00 грн. - основний платіж, 43 037,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, податкове повідомлення-рішення № від 21 жовтня 2013 року скасовано в частині збільшення товариству суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 1 086,00 грн. за основним платежем та 271,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями, що стало підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення № від 25 лютого 2014 року.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «САЛМО ФИШ» пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку із заниженням суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2013 року на 300 698,00 грн. та завищенням рядка 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» декларації з податку на додану вартість за липень 2013 року на цю ж суму, а також заниженням суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті до бюджету за підсумками серпня 2013 року, на 172 148,00 грн.

Вказаний висновок податковим органом зроблено з огляду на те, що відповідно до даних податкової декларації з податку на додану вартість, поданої позивачем за липень 2013 року, в останнього виникло право на бюджетне відшкодування податку на додану вартість у розмірі 300 698,00 грн. Проте, платник не заявив вказану суму до відшкодування в рядку 23 «Сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню» податкової декларації з податку на додану вартість за вказаний період, а відобразив її в рядку 24 «Залишок від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду» цієї декларації.

Такі дії товариства визнані відповідачем протиправними з огляду на імперативний обов'язок платника задекларувати відповідне від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного періоду виключно як бюджетне відшкодування.

Крім того, Бориспільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області здійснено камеральну перевірку даних, задекларованих товариством у податковій звітності з податку на додану вартість за вересень 2013 року, а також документальну невиїзну перевірку ТОВ «САЛМО ФИШ» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за жовтень 2013 року, наслідки яких оформлено актами № 199/22-2/37644484 від 31 жовтня 2013 року та № 12/15-2/37644484 від 17 січня 2014 року відповідно.

За результатами проведених ревізій відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 13 листопада 2013 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 315 129,00 грн.; № від 31 січня 2014 року, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) податку на додану вартість у розмірі 310 953,00 грн. та визначено суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 155 476,50 грн.; № від 31 січня 2014 року, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 4 176,00 грн.

Підставою для прийняття названих актів індивідуальної дії послугувало неврахування товариством висновків, викладених в акті перевірки № 159/20-2/37644484 від 27 вересня 2013 року, а також невизнання Бориспільською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області поданого позивачем уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2013 року.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суди попередніх інстанцій виходили з наступних мотивів, з якими погоджується суд касаційної інстанції.

За правилами пунктів 200.1, 200.2, 200.3, 200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до пункту 200.6 статті 200 ПК України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації (пункт 200.7 статті 200 ПК України).

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що право на визначення напряму використання належних платнику сум бюджетного відшкодування є його дискреційним правом.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, (далі - Конвенція) проголошено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Надаючи тлумачення цієї норми міжнародного права в рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном повинно бути «законним»: у пункті 2 встановлено, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Крім того, принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції. Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

«Майно», яке є предметом розглядуваної справи, - це сума податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню платнику з бюджету. Оспорювані дії Бориспільської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області є фактично свавільним втручанням податкового органу в мирне володіння майном, яке не зумовлено вимогами закону.

З огляду на викладене, суди цілком об'єктивно визнали протиправними дії відповідача, які полягали в розпорядженні належною позивачу сумою бюджетного відшкодування.

Що ж стосується доводів контролюючого органу про невизнання поданого ТОВ «САЛМО ФИШ» уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень 2013 року, то, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, постановою Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2013 року у справі № 810/6796/13-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2014 року, визнано протиправними дії відповідача щодо відмови у прийняті вказаного уточнюючого розрахунку та зобов'язано його прийняти.

Відповідно до частин 3, 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Згідно з частиною 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

За наведених обставин, колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року такими, що прийняті з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав, які могли б призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Бориспільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, встановленими главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Шипуліна Т.М.