Справа № 2а-22353/10/0570
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2010-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Масло І.В
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2010 року справа №2а-22353/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Гайдара А.В.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги

ОСОБА_3 фінансів України

ОСОБА_4

на постанову Донецького окружного адміністративного суду

від 14 жовтня 2010 року

по адміністративній справі № 2а-22353/10/1270 (судді Масло І.В., Ушенко С.В., Христофоров А.Б.)

за позовом ОСОБА_4

до

Державної судової адміністрації України

Кабінету Міністрів України

ОСОБА_3 фінансів України

Державного казначейства України

Апеляційного суду Донецької області

про

визнання незаконною бездіяльності, зобовязання вчинити дії по перерахунку та виплаті заборгованості по заробітній платі з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 14 жовтня 2010 року, з урахуванням описки від 30 листопада 2010 року, частково задоволений позов ОСОБА_4 до апеляційного суду Донецької області, Територіального управління Державної судової України в Донецькій області, ОСОБА_3 фінансів України, Державної судової адміністрації України, Державного казначейства України, Кабінету Міністрів України про визнання незаконною бездіяльності, зобовязання вчинити дії по перерахунку та виплаті заборгованості по заробітній платі з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року (арк. справи 59-67, 95-96).

Визнано неправомірною бездіяльність Апеляційного суду Донецької області щодо не проведення перерахунку заробітної плати позивачу з 19 серпня 2009 року з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 в редакції станом на 31 грудня 2005 рік, та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу грошового забезпечення позивача із зазначенням розміру заробітної плати виходячи з 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Визнано неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати та грошового утримання позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Визнано неправомірною бездіяльність ОСОБА_3 фінансів України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Зобов'язано апеляційний суд Донецькій області провести перерахунок позивачу з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат. Після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обов'язкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу.

Зобов'язано ОСОБА_3 фінансів України профінансувати вказані виплати.

Зобов'язано Державну судову адміністрацію України виділити Апеляційному суду Донецькій області з єдиного рахунку Державного бюджету України № 4024, відкритого у Державному казначействі України, МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої позивачу з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених законом на момент проведених виплат з 19 серпня 2009 року з урахуванням раніше проведених виплат.

У задоволенні частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на дію принципу верховенства права, наявність приюдиції, тобто обставин які встановлені при розгляді інших адміністративних справ, внаслідок чого не підлягають доказуванню при розгляді даної справи, необхідність застосування принципу законності закріпленого статтею 9 КАС України, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а також неправильне відновлення порушеного права у частині позовних вимог задоволених судом, просить постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нову постанову якою позов задовольнити у повному обсязі (арк. справи 100-102).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 фінансів України, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю (арк. справи 106-109). Доводить, що рішення суду суперечить нормам бюджетного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження з врахуванням приписів частини 6 статті 128, пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України з огляду на те, що жодна з осіб, яки беруть участь у справі не прибула у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання. За правилами частини першої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційних скарг.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

ОСОБА_4 працює на посаді судді з 28 травня 1992 року, з 16 жовтня 2003 року по теперішній час суддею Апеляційного суду Донецької області. Рішенням кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Донецької області від 10 липня 2006 року присвоєно другий кваліфікаційний клас судді, що підтверджено записом №31 трудової книжки позивача (арк. справи 33).

Діяльність позивача як судді, є публічною службою в розумінні пункту 15 статті 3 КАС України, спір повязаний з проходженням публічної служби, вирішення якого правомірно здійснене за правилами наведеного кодексу, виходячи з компетенції адміністративних судів встановленої пунктом 2 частини 2 статті 17 КАС України.

Колегія суддів погоджує правові позиції суду першої інстанції стосовно того, що заробітна плата судді, як складова його матеріального та соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді.

Стосовно джерела виплати суд зазначає наступне. Зобовязаною особою перед позивачем є держава, джерелом виплати коштів - Державний бюджет України. В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету. Вона включає розрахункове-касове обслуговування розпорядників, контроль бюджетних повноважень розпорядників коштів, бухгалтерській облік і звітність про виконання Державного бюджету. Порядок виконання Державного бюджету за видатками та операціями з надання та повернення кредитів, наданих за рахунок коштів Державного бюджету, затверджений наказом Державного казначейства України від 25 травня 2004 року № 89.

В основі недоплати належних позивачу є порушення стосовно позивача приписів частини другої статті 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, якими передбачено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншим від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Наведена редакція статті закріплена Законом України № 2534-3 від 21 червня 2001 року.

Законом України № 107 від 28 грудня 2007року (набрав чинності з січня 2008 року) частина 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» викладена в редакції згідно якої, розміри посадових окладів суддів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Зазначена зміна визнана неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Зазначена норма частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» проіснувала з 1 січня по 22 травня 2008 року, за цей період підстави для донарахування заявленої до стягнення заробітної плати відсутні.

З дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України, а саме з 22 травня 2008 року відновлена попередня норма закону, яка покладена в основу позовних вимог. Враховуючи зазначене, позивач має право на оплату праці виходячи з посадового окладу за принципом встановленого співвідношення до посадового окладу Голови Верховного Суду України та голови суду в якому працює суддя.

Саме виходячи з зазначеного принципу співвідношення постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» затверджена схема посадових окладів керівників та суддів місцевих загальних судів.

Колегія судів погоджує посилання позивача на положення загально правових принципів законності та верховенства права за якими грошове забезпечення судді є конституційною гарантією його діяльності та підлягає виплаті з Державного бюджету України. Зазначений висновок узгоджується з частиною 1 статті 130 Конституції України, відповідно до якої у Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання суддів.

Виходячи з меж апеляційної скарги ОСОБА_3 фінансів України, колегія судів зазначає наступне.

ОСОБА_3 фінансів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади зокрема із забезпечення реалізації єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової, митної політики, політики у сфері державного внутрішнього фінансового контролю. Діє на підставі Положення про ОСОБА_3 фінансів України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року № 1837, яким затверджені права, обовязки та функції міністерства.

Аналіз приписів зазначеного положення, а також норм Бюджетного кодексу України, зокрема його статей 7, 23, 35, 51, доводять що ОСОБА_3 фінансів України, як учасник бюджетного, процесу жодним чином не відповідає перед позивачем, на ньому не лежить відповідальність по нарахуванню, та виплаті заробітної плати позивачу.

Загальний бюджетний запит формує Державна судова адміністрація України і подає його до ОСОБА_3 фінансів України. ОСОБА_3 фінансів України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі результатів аналізу міністр фінансів України приймає рішення про включення опрацьованого бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України.

ОСОБА_3 фінансів України полягає у доведенні до головних розпорядників, у тому числі Державної судової адміністрації України, лімітних довідок про бюджетні асигнування, у тижневий строк після опублікування Закону «Про Державний бюджет України». Лімітна довідка містить затверджені бюджетні призначення та їх помісячний розподіл. Відповідно до наданих лімітних довідок уточнюються показники витрат на рік. Після одержання лімітних довідок, Державна судова адміністрація України у дводенний строк подає ОСОБА_3 фінансів України уточнені проекти зведених кошторисів і зведених планів асигнувань. ОСОБА_3 фінансів надсилає Державному казначейству для реєстрації, обліку та виконання затверджений розпис Державного бюджету.

Колегія суддів зазначає, що обраний позивачем та підтриманий судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права, стосовно визнання неправомірною бездіяльності ОСОБА_3 фінансів України щодо не прийняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача за певний період та зобовязання міністерства профінансувати певні витрати, не узгоджується з нормами частини 4 статті 105 КАС України. Обраний спосіб судового захисту не узгоджується з приписами Закону України «Про статус суддів» та бюджетним законодавством України. Обравши способом судового захисту зобовязання відповідача субєкта владних повноважень вчинити певні дії (пункт 2 частини 4 статті 105 КАС України), суд зобовязав ОСОБА_3 фінансів України профінансувати виплати безпосередньо позивачу з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в 9,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас без врахування того, що зазначеного способу відшкодування виплат норми бюджетного законодавства не передбачають.

Відносини між ОСОБА_3 фінансів України та Державною судовою адміністрацією України знаходяться в площині бюджетних правовідносин, і позивач не є безпосереднім учасником цих правовідносин.

Крім того, частина вимог вирішена судом першої інстанції під умовою, що суперечить положенням законності та обґрунтованості судового рішення закріплених статтею 159 КАС України.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_3 фінансів України підлягає задоволенню.

Колегія суддів зазначає, що органом на якого покладене належне забезпечення фінансування судів за період заявленої позивачем бездіяльності, є ДСА України, який є Головним розпорядником коштів Державного бюджету України.

Наявність порушеного права позивача доводить неналежність виконання органом даних функцій. Право позивача на грошове забезпечення, як вид конституційних гарантій не поставлене в залежність від дій (бездіяльності) органу, та не залежить від обсягів бюджетного недофінансування.

Факт недоплати визначених у позовній заяві сум ДСА України не спростовує, доказів формування бюджетного запиту в обсягах визначених нормами частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» даним відповідачем не надано, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного провадження. Все наведене вказує на протиправну діяльність ДСА України при формуванні бюджету, разом з тим обраний позивачем, та погоджений судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права не узгоджується з нормами частини 4 статті 105 КАС України та Закону України «Про статус суддів».

Розгляд апеляційної скарги позивача колегія суддів здійснює виходячи із заявлених позовних вимог (перше речення частини 2 статті 11 КАС України). Колегія суддів з підстав наведених у даній постанові вважає наявним порушене права позивача, як судді, на отримання належного грошового забезпечення.

Звертаючись до суду 22 вересня 2010 року позивач просив визнати бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та невиплати йому заробітної плати у відповідності до положень статті 44 Закону України «Про статус суддів» за період з 1 січня 2006 року по 31 грудня 2010 року неправомірною і зобовязати Апеляційний суд Донецької області провести перерахунок і виплатити недоплачену заробітну плату за вказаний період у розмірі 9,5 мінімальних заробітних плат, відповідно до Постанови КМУ №865 від 3 вересня 2005 року, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, визначеного законом на період виплати, надбавки за вислугу років у розмірі 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а також щомісячного грошового утримання (перший пункт позову).

Другим пунктом позову позивач просив зобовязати ДСА України виділити Апеляційному суду Донецької області з єдиного рахунку Державного бюджету України №4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, необхідні кошти у розмірі згідно із витребуваним розрахунком Апеляційного суду Донецької області для виплати позивачу заборгованості по заробітній платі з січня 2006 року по грудень 31 грудня 2010 року з урахуванням фактично отриманих ним сум.

Стосовно першої вимоги колегія суддів зазначає наступне.

Нарахування та виплату заробітної плати та грошового отримання позивачу всі відповідачі не здійснюють. Правила процесу вимагають сформувати вимоги до кожного з відповідачів. Бездіяльність всіх відповідачів місця не мала, мали місце протиправні дії виключно головного розпорядника, внаслідок чого предмет спору визначений позивачем не відповідає фактичним обставинам справи. Частина вимог сформована наперед, тобто за період з 22 вересня 2010 року (момент предявлення позову) до 31 грудня 2010 порушення не відбулося. Вирішення вимог на перед не дозволяється процесуальним законом, з огляду на відсутність порушеного права.

Апеляційний суд Донецької області за своїми функціональними обовязками готує розрахунки та надає їх для формування бюджетного запиту ТУ ДСА яке, у свою чергу, скеровує їх до ДСА України, здійснює виплату заробітної плати та грошового забезпечення суддям в межах затвердженого кошторису. Жодних порушень які допущені судом позивач не навів. У визначені позовом періоди управління здійснювало нарахування та виплату заробітної плати у тому числі позивачеві, у межах затвердженого кошторису, визнати такі дії неправомірними не передбачається можливим. Факти недоплати коштів в межах передбачених кошторисом позивачем не доведений.

Стосовно другої вимоги колегія суддів зазначає наступне.

Друга з наведених вимог позивача не узгоджується з нормами бюджетного законодавства, зазначений рахунок казначейства використовується для виконання рішень суддів на користь судів, відсутність такого рішення на момент звернення з позовом, на момент вирішення справи доводить передчасність такої вимоги, зобовязання виділити кошти з даного рахунку без рішення суду є протиправним, та передчасним.

Колегія суддів вважає, що у спірних відносинах є наявним обєкт порушеного права, але позивачем неправильно обрані способи відновлення порушеного права, що позбавляє можливості суд задовольнити його апеляційну скаргу та позовні вимоги. При наявності порушеного права позивачем невірно обраний спосіб судового захисту, що є підставою для відмови у позові.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 2, 17, 24, 128, 184, 185, 195, 195-1, 197, 198, 199, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 фінансів України на постанову Донецького окружного адміністративного суду по справі № 2а-22353/10/0570 від 14 жовтня 2010 року задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду по справі № 2а-22353/10/0570 від 14 жовтня 2010 року задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду у справі № 2а-22353/10/0570 від 14 жовтня 2010 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

У позові ОСОБА_4 відмовити.

Повний текст постанови складений та підписаний 22 грудня 2010 року.

Направити особам, які беруть участь у справі протягом трьох днів з моменту підписання копії даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова підлягає оскарженню до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Р.Ф. Ханова

Судді А.В. Гайдар

ОСОБА_2