Справа № 820/1417/16
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

12 липня 2016 р. Справа № 820/1417/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Нуруллаєва І.С.

при секретарі судового засідання Король Д.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 Фардін,

перекладача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 Фардін до ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 Фардін, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України в Харківській області з відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- скасувати наказ ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України в Харківській області №42 від 21.03.2016 року про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що дії ОСОБА_4 управління ДМС України в Харківській області щодо відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є протиправним, а наказ №42 від 21.03.2016 року про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є помилковим, оскільки прийнятий відповідачем з порушенням норм діючого законодавства та порушує права позивача. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Представник відповідача ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України в Харківській області у наданих до суду письмових запереченнях проти заявленого позову заперечував та зазначив, що позивач неодноразово звертався до відповідача з заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. При цьому Державною міграційною службою України вже було прийнято рішення від 05.03.2015 року №162-15, яким було відмовлено позивачу у визнанні біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, наказом від 24.09.2015 року ГУ ДМС України в Харківській області відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вказані рішення були позивачем оскаржені в судовому порядку, але залишені судом в силі. З врахуванням зазначеного та у звязку з не зміною умов вказаних позивачем під час чергового звернення до ГУ ДМС у Харківській області відповідачем було обґрунтовано прийнято оскаржуване рішення на підставі ч. 6 ст. 5 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту.

Позивач в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечення проти нього, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 Фардін, громадянин ОСОБА_5, 21 березня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 5 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту звернувся до ОСОБА_4 управління ДМС України в Харківській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту(а.с.7).

З огляду вказаної заяви судом встановлено, що на підставу для звернення позивачем зазначено, що неможливість повернення до ОСОБА_5 через відсутність родичів та знайомих та загрозу для життя через велику кількість жертв з мирного населення, яка викликана терористичними актами, нападами та вбивствами через пограбування, та через загрозу, яка повязана з одруженням на громадянці України, є християнкою.

Позивачем 22 березня 2016 року отримано повідомлення ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України в Харківській області №17 від 21.03.2016 року про відмову в прийнятті поданої заяви (а.с.16) на підставі наказу ГУ ДМС України в Харківській області №42 від 21.03.2016 року (а.с. 39).

Правовідносини з приводу визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, унормовані Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", відповідно до ст. 1 під біженцем розуміється особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань (п.1 ч.1 ст.1); під особою, яка потребує додаткового захисту, розуміється особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання (п.13 ч.1 ст.1); під особою, яка потребує тимчасового захисту, розуміються іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають на території країни, що має спільний кордон з Україною, які масово вимушені шукати захисту в Україні внаслідок зовнішньої агресії, іноземної окупації, громадянської війни, зіткнень на етнічній основі, природних чи техногенних катастроф або інших подій, що порушують громадський порядок у певній частині або на всій території країни походження (п.14 ч.1 ст.1).

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" передбачено, що орган міграційної служби, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви орган міграційної служби проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Частиною 4 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" передбачено, що рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом керівника органу міграційної служби.

Відповідно до ч. 6-9 ст. 8 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" встановлено, що рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв'язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз'ясненням порядку оскарження такого рішення.

У разі використання особою права на оскарження орган міграційної служби до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи, а також інформує про це протягом трьох робочих днів орган внутрішніх справ за місцем проживання особи.

У разі невикористання особою права на оскарження протягом п'яти робочих днів з дня її письмового повідомлення про прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, орган міграційної служби вилучає у такої особи довідку про звернення за захистом в Україні, інформуючи про це орган внутрішніх справ за місцем проживання особи протягом трьох робочих днів, та повертає особі документи, що посвідчують особу заявника, та інші документи, що перебувають на зберіганні в органі міграційної служби.

За правилами ст.12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" таке рішення територіального органу може бути оскаржено в адміністративному порядку до Державної міграційної служби України.

Частиною 5 ст. 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначено, що рішення за скаргою приймає спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань міграції протягом місяця з дня отримання особової справи. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань міграції, але не більш як на три місяці.

Абзацом 4 ч. 1 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

З положень наведеної норми закону випливає, що відповідач, при винесенні спірного рішення діяв у межах законодавчо наданих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії особової справи №2015КН004 громадянина ОСОБА_5 ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, однією з підстав того що він не може повернутися до ОСОБА_5 є те, що у разі його повернення на батьківщину під загрозою опиняється не тільки його життя, але й життя його дружини, яка є християнкою. Окрім того його батько ОСОБА_7 Залмай був Військовослужбовцем в армії президента Наджибулли. Під час проходження служби він здійснив затримання моджахедів, які у подальшому були страчені. Рідні страчених обіцяли помститися усім, хто приймав участь у затриманні, та їх родинам. Через це батько залишив ОСОБА_5, а заявник виховувався бабусею та весь час проживав з нею у Рахманкель під чужим ім'ям.

Дослідивши наявні в матеріалах справи заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 21.03.2016 року та 23.09.2015 року суд зазначає, що позивачем не наведено фактів та обставин, які можна розцінювати як переконливі докази обґрунтованих його побоювань стати жертвою переслідувань та котрі впливають на наслідки прийнятого відповідачем рішення.

Як на підставу прийняття наказу від 21.03.2016 року №42 відповідач посилався на ч. 6 ст. 5 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового захисту.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Судом встановлено, що позивач уже звертався до ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України в Харківській області та рішеннями №162-15 від 05.03.2015 року, № 186 від 24.09.2015 року відмовлено у визнанні позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Не погодившись з прийнятими рішеннями позивач звертався до Харківського окружного адміністративного суду про скасування вказаних вище рішень.

За результатами розгляду справ суди дійшли висновку про законність та обґрунтованість рішень №162-15 та № 186.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що прийняте рішення №42 від 21.03.2016 року відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, відповідач діяв в межах повноважень передбачених Законами України, а отже рішення є законним та таким що не порушує будь - яких прав, підстав для задоволення адміністративного позову немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного суду України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд , -

П ОС Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 Фардін до ОСОБА_4 управління Державної міграційної служби України в Харківській області про визнання протиправними дій та скасування рішення відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 14 липня 2016 року.

Суддя підпис ОСОБА_8

З оригіналом згідно. Оригінал зберігається в матеріалах справи.

Постанова не набрала законної сили.

Суддя Нуруллаєв І.С.