Справа № 591/1672/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 р.Справа № 591/1672/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Жигилія С.П.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2016р. по справі № 591/1672/16-а

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради

про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1Д.) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради (далі по тексту ОСОБА_2, УСЗН Сумської міської ради, відповідач), в якому просила суд визнати неправомірними дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради щодо відмови позивачеві у наданні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за заявою позивачки від 02.03.2016 року до ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради про поновлення виплати зазначеної допомоги; зобовязати ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради здійснити нарахування продовжити виплату щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви позивача від 02.03.2016 року до ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради про поновлення виплати зазначеної допомоги.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2016 р. по справі № 591/1672/16-а позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано неправомірними дії ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 в наданні щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за її заявою від 02.03.2016 року до ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради про поновлення виплати зазначеної допомоги.

Зобов'язано ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради здійснити нарахування - подовжити виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до її заяви від 02.03.2016 року до ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради про поновлення виплати зазначеної допомоги.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради на користь Державного бюджету України витрати на оплату судового збору в сумі 1102 грн. 40 коп.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції постанову Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2016 р. по справі № 591/1672/16-а скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги пояснив, що 17.10.2014 року позивачка була взята на облік як внутрішньо переміщена особа відповідно до довідки № НОМЕР_1 від 17.10.2014 року та з 17.10.2014 року по 01.03.2016 року отримувала щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання. 01.09.2015 року позивачці була видана нова довідка строком дії до 01.03.2016 року. 02.03.2016 року позивачці було продовжено строк дії довідки на 6 місяців та розяснено про необхідність проставлення відповідної відмітки в територіальному підрозділі Державної міграційної служби та повідомлено, що без цього довідка буде вважатися недійсною. Оскільки вимоги щодо проставлення вказаної відмітки ОСОБА_1 виконані не були, рішенням ОСОБА_2 від 04.03.2016 року їй було відмовлено у призначенні грошової допомоги. З посиланням на ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначив, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є обовязковим документом, до якого вносяться відомості про місце перебування. Отже, посилання суду першої інстанції на п.1 ст.1 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», якою вилучено зазначену довідку з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання, не є свідченням того, що позивач звільнена від обовязку проставлення відмітки про місце перебування у цій довідці. Вказує, що Міністерство соціальної політики листом від 20.01.2016 р. № 756/01/14-16/081 скоординувало роботу структурних підрозділів з питань соціального захисту населення щодо порядку та умов ведення обліку внутрішньо переміщених осіб, зазначивши, що до внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 та № 509 механізм обліку внутрішньо переміщених осіб та призначення їм адресної допомоги залишається незмінним. З огляду на викладене, вважає правомірними вимоги відповідача щодо обовязковості проставлення вищезазначеної відмітки у довідці внутрішньо переміщеної особи та наполягає на правомірності дій відповідача щодо припинення виплати позивачеві щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам.

Позивач в надісланих до суду письмових запереченнях просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, позивач надіслала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в УСЗН Сумської міської ради як особа, переміщена з тимчасово окупованої території, що підтверджується довідкою ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради від 17.10.2014 року № НОМЕР_1 (а.с. 6). З вказаної довідки та копії паспорта позивача (а.с. 5) вбачається, що позивач перемістилася з тимчасово окупованої території та до цього постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

На звернення позивача до ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради із заявою про подовження строку дії довідки та призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, посадовими особами відповідача на зворотному боці довідки було зроблено запис «Дата закінчення дії довідки 31.08.2016» із зазначенням дати запису - 02.03.2016 та запропоновано зареєструвати місце перебування в територіальному підрозділі Державної міграційної служби України (а.с.6).

З 02.03.2016 року ОСОБА_2 було припинено виплату позивачці щомісячної адресної допомоги.

Звернувшись до відповідача за роз'ясненнями щодо ненарахування та невиплати адресної допомоги, позивач отримала повідомлення про відмову в наданні допомоги переміщеним особам на проживання, в якому зазначено, що їй не призначено щомісячну адресну допомогу відповідно до заяви від 02.03.2016 року згідно з пунктом 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 509, з посиланням на відсутність відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці довідки про взяття на облік (а.с. 7).

Не погодившись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом про їх оскарження, зобовязання УСЗН Сумської міської ради продовжити виплату щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання відповідно до заяви позивача від 02.03.2016 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, видана позивачу ОСОБА_2 соціального захисту населення Сумської міської ради, з огляду на ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" діє безстроково, судом не встановлено обставин для скасування такої довідки з підстав, визначених ст. 12 Закону, а тому рішення відповідача, згідно з яким позивачу було відмовлено у призначенні адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, є незаконним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі ст.4 Закону (в редакції, чинній до 13.01.2016 року) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Для отримання довідки внутрішньо переміщена особа має звернутися до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення за місцем фактичного проживання із заявою про отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з ч.8 ст.4 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка) видається структурним підрозділом місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення в день подання заяви, підписується та засвідчується уповноваженою посадовою особою цього структурного підрозділу без сплати будь-яких платежів та зборів, включаючи як першу видачу такої довідки, так і в разі повторної її видачі у випадку втрати, пошкодження або з метою продовження її дії.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону (в редакції, чинній до 13.01.2016 року) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), проставляє у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітку про реєстрацію місця проживання, в якій зазначається:

1) адреса фактичного проживання, за якою внутрішньо переміщеній особі може бути вручено офіційну кореспонденцію (місце фактичного проживання); або

2) адреса структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту населення; або

3) адреса територіального підрозділу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) (ч.2 ст.5 Закону).

Відповідно до ч.5 ст.5 Закону (в редакції, чинній до 13.01.2016 року) реєстрація або перереєстрація місця проживання внутрішньо переміщеної особи здійснюється територіальними підрозділами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), є безкоштовною та не передбачає сплати суми державного мита, інших платежів та зборів.

За приписами п.п.2, 3, 5 ч.2 ст.9 Закону (в редакції, чинній до 13.01.2016 року) внутрішньо переміщена особа була зобовязана, зокрема, повідомляти про фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи найближчий територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), протягом 10 днів; повідомляти про зміну фактичного місця проживання або про повернення до покинутого місця проживання протягом 10 днів; один раз на шість місяців зявлятися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

24.12.2015 року було прийнято Закон України від 24.12.2015 року № 921-ІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі по тексту Закон № 921-ІІІ), пунктом 1 ст. 1 якого довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Пунктом 4 частини 2 розділу І Закону № 921-ІІІ, який набрав чинності з 13.01.2016 року, доповнена частина 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» словами та цифрами "що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону".

Таким чином, частиною 1 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в редакції Закону № 921-ІІІ передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.2 ст.4 Закону).

Як встановлено частиною 3 статті 4 Закону для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Законом № 921-ІІІ було вилучено зі статті 5 Закону частини 2-6, якими передбачались повноваження територіальних підрозділів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) щодо проставлення відмітки про реєстрацію місця проживання у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У ч.2 ст.9 Закону (в редакції, чинній з 13.01.2016 року) наведений перелік обовязків внутрішньо переміщених осіб, а саме: дотримуватися Конституції та законів України, інших актів законодавства; повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобовязана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня відїзду; у разі виявлення подання внутрішньо переміщеною особою завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки про взяття на облік відшкодувати фактичні витрати, понесені за рахунок державного та місцевих бюджетів у результаті реалізації прав, передбачених цим Законом.

Таким чином, як вбачається зі змісту наведеної норми, з 13.01.2016 року, в силу Закону № 921-ІІІ, у внутрішньо переміщених осіб відсутній обовязок проставляти відмітку про місце проживання у територіальних підрозділах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, а відтак, вимоги УСЗН Сумської міської ради щодо обовязкової наявності такої відмітки у довідці ОСОБА_1, виданій 02.03.2016 року після набрання чинності Законом № 921-ІІІ є безпідставними.

Слід відмітити, що відповідно до ч.2 ст.4-1 Закону відповідальним за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб є Центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сімї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

Отже, з 13.01.2016 року - часу набрання чинності Законом № 921-ІІІ, проставлення територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення єдиної інформаційної бази внутрішньо переміщених осіб, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника відповідача з приводу того, що листом від 20.01.2016 року № 756/0/14-16/081 Мінсоцполітики орієнтувало структурні підрозділи з питань соціального захисту населення обласних державних адміністрацій, Київської міської державної адміністрації, Донецької та Луганської військово-цивільних адміністрацій про те, що до внесення змін до нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України відповідно до Закону № 921-ІІІ механізм обліку внутрішньо переміщених осіб та призначення їм щомісячної адресної допомоги залишається незмінним, оскільки даний лист не є нормативно-правовим актом та не спростовує того, що з прийняттям Закону № 921-ІІІ внутрішньо переміщені особи звільнені від обовязку проставляти відмітку про підтвердження місця проживання у довідці.

Крім того, слід взяти до уваги те, що п. 2 розділу ІІ Перехідних положень Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено необхідність Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

На час відмови відповідача в наданні позивачу адресної грошової допомоги Кабінетом Міністрів України не було видано нормативно-правових актів, спрямованих на приведення їх у відповідність із внесеними до Закону змінами.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. В положеннях п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України, яка є єдиним органом законодавчої влади.

Вища юридична сила закону також полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

У відповідності до ч.2 ст.20 Закону «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, з огляду на принцип законності - пріоритет закону над підзаконними актами, посилання відповідача як на підставу відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на п. 7-1 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 509, через відсутність відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці довідки про взяття на облік, є таким, що не відповідає діючому законодавству.

Частина 1 статті 12 Закону надає вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

Однак, обставини, які у розумінні наведеної норми є підставами для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, у спірних відносинах відсутні.

Колегія суддів зазначає, що Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 (далі по тексту Порядок № 505).

Згідно з п.2 Порядку № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сімї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сімї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, предявляє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сімї звертається у контакт-центр уповноваженого банку.

Згідно з п.6 Порядку № 505 грошова допомога не призначається у разі, коли:

будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення;

будь-хто з членів сімї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Якщо у складі сімї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сімї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється (п.7 Порядку № 505).

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено фактичних підстав для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначених ст. 12 Закону, та підстав для відмови у виплаті допомоги, передбачених наведеними нормами Порядку № 505, рішення відповідача, згідно якого позивачу було відмовлено у призначенні адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, є незаконним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи позивачеві у призначенні щомісячної державної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», без дотримання ч.3 ст.2 КАС України, а відтак, позовні вимоги про визнання протиправними зазначених дій відповідача та зобовязання УСЗН Сумської міської ради здійснити нарахування та продовжити виплату ОСОБА_1 щомісячної адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття виплат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до заяви позивача від 02.03.2016 року, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 05.05.2016р. по справі № 591/1672/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 12.07.2016 р.