Справа № 756/1920/15-а
Суддя: Шевчук А. В.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

14.07.2016 Справа № 756/1920/15-а
№2-а/756/1/16
№756/1920/15-а
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Шевчука А.В.,

при секретарях: Приголовкіну В.Г., Клімковській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 24 червня 2011року він подав до управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва заяву та необхідні документи для призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру». Листом №2101/06/я-39 від 11 лютого 2015 року управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва повідомило ОСОБА_1 , що станом на 24.06.2011рік його стаж роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», складає 15 років 11 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії, тому у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідач відмовив.

За твердженням ОСОБА_1 дії відповідача щодо відмови йому у призначенні пенсії за вислугу років є протиправними, оскільки станом на 24 червня 2011 рік стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорських посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, за період з 12 липня 1995 року по 24 червня 2011 року, становив 15 років 11 місяців 14 днів, період проходження ним строкової військової служби у рядах Радянської Армії становив 2 роки 3 місяці 11 днів, половина строку навчання ОСОБА_1 у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка, яка зараховується до 20-річного стажу роботи у відповідності до ч.5 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру», становила 1 рік 11 місяців. Таким чином, станом на 24 червня 2011 року ОСОБА_1 мав 20 років 1 місяць 25 днів стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку згідно ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року (в редакції, яка діяла станом на 24 червня 2011 року).

На підставі викладеного, позивач просить визнати протиправним рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 11 лютого 2015 року за № 2101/06/я-39 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років з 24 червня 2011 року відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року в редакції, яка діяла станом на 24 червня 2011 року; зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року в редакції, яка діяла станом на 24 червня 2011 року, період проходження ОСОБА_1 строкової військової служби з 01 серпня 1981 року по 11 листопада 1983 року та половину строку навчання ОСОБА_1 у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року; зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві з 24 червня 2011 року призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року в редакції, яка діяла станом на 24 червня 2011 року, та провести відповідні виплати ОСОБА_1 з 24 червня 2011 року.

У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що станом на 24 червня 2011 року (день звернення ОСОБА_1 з заявою про призначення пенсії) стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» складає 15 років 11 місяців 14 днів, що є недостатнім для призначення даного виду пенсії. Для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратру» не може бути зарахований період навчання ОСОБА_1 на юридичному факультеті в Київському національному університеті ім. Тараса Шевченка, оскільки Законом України «Про вищу освіту» передбачається, що відповідно до існуючих напрямів освітньої діяльності в Україні діють вищі навчальні заклади таких типів: університет, академія, інститут, коледж. Структурними підрозділами вищих навчальних закладів є кафедри, факультети, бібліотеки. Оскільки ОСОБА_1 навчався на юридичному факультеті університету, а не у вищому юридичному закладі, підстав для зарахування половини строку навчання до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з нормами Закону України «Про прокуратуру» немає. Також відповідач не зарахував до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, період проходження ОСОБА_1 служби у рядах Радянської Армії з 01 серпня 1981 року по 13 листопада 1983 року. За таких обставин представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.1 додатка 1 Постанови Кабінету Міністрів від 16 грудня 2015 року №1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва реорганізоване шляхом злиття в Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

За таких обставин, в судовому засіданні відбулась заміна відповідача з управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва на Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

У судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Суд вважає, що дане клопотання є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991року. (а.с. 38-39).

Як слідує з листа №11394/06 від 25 червня 2011року. (а.с.50), адресованого ОСОБА_1 , відповідач не зарахував до стажу роботи позивача період його навчання в Київському національному університеті ім. Тараса Шевченка, тому відмовив позивачу у призначенні пенсії. Представником відповідача не надані докази, які підтверджують, факт ознайомлення ОСОБА_1 з листом відповідача №11394/06 від 25 червня 2011року.

З матеріалів справи також вбачається, що, незважаючи на наявність листа відповідача №11394/06 від 25 червня 2011року про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, управління Пенсійного Фонду України в Оболонському районі м. Києва продовжувало розглядати заяви ОСОБА_1 про призначення йому пенсії від 24 червня 2011року та проводити перевірку, про що свідчать направлені управлінням Пенсійного Фонду України в Оболонському районі м. Києва листи на адресу Військового комісаріату Оболонського району м. Києва №7565/06 від 07 липня 2012 року (а.с. 51) та №10615/06 від 09 жовтня 2012 року (а.с. 61), Прокуратури м. Києва від №7652/06 від 10 липня 2012 року (а.с. 52), Військового комісаріату Автономної Республіки Крим №8553/06 від 03 серпня 2012 року (а.с. 57).

Листом №8860/06 від 16 серпня 2012 року відповідач відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугою років (а.с. 100). Письмові докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 був ознайомлений з листом відповідача №8860/06 від 16 серпня 2012 року, у матеріалах справи відсутні, представником відповідача не надані.

09 жовтня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного Фонду України в Оболонському районі м. Києва із заявою про приєднання до пенсійної справи довідки Оболонського райвійськомату №гсз/244 від 09.10.2012 року (а.с. 63). У відповідь на дану заяву, в листі №11614/06 від 06 листопада 2012 року, адресованому позивачу, управління Пенсійного Фонду України в Оболонському районі м. Києва зазначило, що про результати розгляду заяви від 09 жовтня 2012 року його буде повідомлено додатково (а.с. 102). Представником відповідача не надані докази, які підтверджують, факт ознайомлення ОСОБА_1 з листом відповідача №11614/06 від 06 листопада 2012 року.

30 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до управління з проханням повідомити про прийняте рішення за його заявою про призначення пенсії від 24 червня 2011 року (а.с. 11).

11 лютого 2015 року листом №2101/06/я-39 управління Пенсійного Фонду України в Оболонському районі м. Києва відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії (а.с.12).

Таким чином, остаточне рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 управлінням Пенсійного Фонду України в Оболонському районі м. Києва було прийнято 11 лютого 2015 року листом №2101/06/я-39, про що повідомлено позивача.

Відповідно до ч.1-2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

12 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про оскарження вище зазначеного рішення відповідача, тобто строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів позивачем не пропущено. Представником відповідача не надано доказів, які підтверджують пропуск ОСОБА_1 строку звернення з адміністративним позовом до суду.

Заслухавши пояснення позивача, його представників та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 червня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м.Києва з заявою про призначення йому пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року (а.с. 38-39).

Відповідно до ч.1 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року (у редакції Закону станом на 24 червня 2011 р.), визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Ч. 5 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року (у редакції Закону станом на 24 червня 2011 р.) визначено, що до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Із матеріалів справи вбачається, що стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорських посадах за період з 12 липня 1995 року по 24 червня 2011 року (на день подання заяви про призначення пенсії) становив 15 років 11 місяців 14 днів, що не заперечується відповідачем та не є предметом оскарження.

Із трудової книжки позивача вбачається, що 01 вересня 1984 року ОСОБА_1 зарахований студентом ІІ курсу юридичного факультету денної форми навчання Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка за переведенням з Чернігівського Вищого Військового Авіаційного Училища льотчиків ім. Ленінського комсомолу (наказ №674 від 07.09.1984 року) та 30 червня 1988 року ОСОБА_1 відрахований із числа студентів юридичного факультету у зв`язку із закінченням (наказ №852 від 17.06.1988 року) (а.с. 13).

З листа Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 21.07.2012 року №010-19/372 вбачається, що ОСОБА_1 дійсно з 07 вересня 1984 року був зарахований до складу студентів другого курсу денного відділення юридичного факультету Київського ордена Леніна і ордена Жовтневої революції Державного університету ім. Т.Г. Шевченка як відрахований з Чернігівського вищого військового авіаційного училища. В червні 1989 року ОСОБА_1 склав державний іспит і здобув кваліфікацію «юрист» та отримав диплом НОМЕР_1 від 20 липня 1989 року. У даному листі також зазначено, що Київський національний університет ім. Т.Г. Шевченка носив назву з 1984 по 1994 рік Київський ордена Леніна і ордена Жовтневої революції Державний університет ім. Т.Г. Шевченка (а.с. 98).

Відповідно до диплому Серія НОМЕР_1 від 20 липня 1989 року, виданого ОСОБА_1 , слідує, що він в 1984 році вступив до Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка і в 1989 році закінчив повний курс названого університету за спеціальністю правознавство. Рішенням державної екзаменаційної комісії від 18 червня 1989 року ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію юриста (а.с. 88-89).

Оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що Київський національний університет ім. Тараса Шевченка є вищим юридичним навчальним закладом, а тому період навчання в даному університеті ОСОБА_1 може бути зарахований до стажу, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991року, виходячи із наступного.

Статтею 43 Закону України «Про освіту» встановлено, що вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші. Відповідно до статусу вищих навчальних закладів встановлено чотири рівні акредитації: перший рівень - технікум, училище, інші прирівняні до них вищі навчальні заклади; другий рівень - коледж, інші прирівняні до нього вищі навчальні заклади; третій і четвертий рівні (залежно від наслідків акредитації) - інститут, консерваторія, академія, університет.

Згідно до ст. 43 Закону України «Про освіту» та ст. 25 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року університет є вищим навчальним закладом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про вищу освіту» від 17 січня 2002 року університет - багато профільний вищий навчальний заклад четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації широкого спектра природничих, гуманітарних, технічних, економічних та інших напрямів науки, техніки, культури і мистецтв, проводить фундаментальні та прикладні наукові дослідження, є провідним науково-методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, відповідний рівень кадрового і матеріально-технічного забезпечення, сприяє поширенню наукових знань та здійснює культурно-просвітницьку діяльність. Можуть створюватися класичні та профільні (технічні, технологічні, економічні, педагогічні, медичні, аграрні, мистецькі, культурологічні тощо) університети.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Згідно ст. 26 Закону України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року основними завданнями вищого навчального закладу серед іншого є: провадження на високому рівні освітньої діяльності, яка забезпечує здобуття особами вищої освіти відповідного ступеня за обраними ними спеціальностями та провадження наукової діяльності шляхом проведення наукових досліджень і забезпечення творчої діяльності учасників освітнього процесу, підготовки наукових кадрів вищої кваліфікації і використання отриманих результатів в освітньому процесі.

Виходячи з наведеного, Київський національний університет імені Тараса Шевченка - це багатогалузевий вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти, проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність та забезпечує здобуття особами вищої освіти відповідного ступеня за обраними ними спеціальностями, у тому числі на юридичному факультеті за спеціальністю «Правознавство».

Правова позиція Вищого адміністративного суду України щодо застосування норм ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в частині навчання визначена у п.3.2. Рекомендацій №07.2-10/1 від 23.08.2007 року «Про деякі питання практики розгляду справ, пов`язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям осіб публічної служби та науковим (науково-педагогічним) працівникам» та у розділі «Про оскарження дій посадових осіб управлінь Пенсійного фонду України та поновлення пенсійних прав особам, пенсії яким призначені на підставі Закону України «Про прокуратуру» «Узагальнення судової практики розгляду справ, пов`язаних з перерахунком пенсій деяким категоріям державних службовців та науковим (науково- педагогічним) працівникам» від 25.12.2006 року.

Відповідно до вказаної правової позиції: «Період роботи на посаді стажиста помічника прокурора та половина строку навчання у вищому навчальному закладі, після навчання в якому особа отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство», підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, закладаючи у правову норму ч.5 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року вимогу щодо навчання у вищому юридичному навчальному закладі, законодавець прив`язував таке навчання до здобуття кваліфікації юриста, а не до однопрофільної спеціалізації ВНЗ.

Докази, які містяться в матеріалах справи, свідчать, що ОСОБА_1 навчався у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка на юридичному факультеті за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року (тобто 3 роки 9 місяців 30 днів), здобув кваліфікацію «юрист», тому половина строку навчання, яка повинна бути зарахована до 20-річного стажу роботи у відповідності до ч.5 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991року (в редакції станом на 24 червня 2011 р.), становить 1 рік 11 місяців.

Суд також вважає неправомірними дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи позивача періоду проходження ним служби у рядах Радянської Армії з 01 серпня 1981 року по 11 листопада 1983 року.

Відповідно до записів трудової книжки позивача слідує, що ОСОБА_1 проходив службу у рядах Радянської Армії з 01 серпня 1981 року по 13 листопада 1983 року (а.с. 13).

Відповідно до довідки Оболонського райвійськомату №гсз/244 від 09.10.2012р. слідує, що ОСОБА_1 дійсно проходив службу у Збройних Силах з 01.08.1981 року по 11.11.1983 року (а.с. 60).

Відповідно до довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 08.10.2012 року №7181, ОСОБА_1 зарахований у списки особового складу курсантів Чернігівського вищого військового авіаційного училища льотчиків з 01 серпня 1981 року, у подальшому виключений зі списків курсантського складу з 06 вересня 1982 року із зарахуванням часу навчання в училищі у строк проходження військової служби. 22 вересня 1982 року ОСОБА_1 зарахований до списків особового складу Чернігівського вищого військового авіаційного училища льотчиків у військовому званні рядовий (а.с. 65).

Відповідно до архівної довідки галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 16.12.2014р. №179/1/16015 «Ярощук» (так в документах) ОСОБА_2 проходив дійсну строкову військову службу в військовій частині НОМЕР_2 , м . Чернігів у військовому званні «молодший сержант» зарахований з 24 вересня 1982 року «за штатом», виключений з 11 листопада 1983 року (а.с. 64).

Як слідує з Облікової карточки офіцера запасу, виданої ОСОБА_1 . Особистий №223036 до воєнного білету №ГЕ 249341 від 28 серпня 1990 року, ОСОБА_1 проходив службу у ЗС СРСР з 01.08.1981 року по 11.11.1983 року (а.с. 82).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що він та ОСОБА_1 проходили строкову військову службу у Чернігівському вищому військовому авіаційному училищі льотчиків у період з cерпня 1981 року по листопад 1983 року спочатку як курсанти, а потім у складі роти охорони батальйону забезпечення.

Отже, до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугою років у відповідності до ч.5 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991року, відповідач неправомірно не зарахував строк служби ОСОБА_1 у рядах Радянської Армії з 01 серпня 1981 року по 11 листопада 1983 року, а саме 2 роки 3 місяці 11 днів.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що станом на 24 червня 2011 року ОСОБА_1 мав 20 років 1 місяць 25 днів стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку згідно ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року у редакції станом на 24 червня 2011року.

Відповідно до ч.1 ст. 501 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній станом 24 червня 2011 року, визначено, що пенсія за вислугою років призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку. Обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком. Пенсія, призначена відповідно до цієї статті, виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного після виходу на пенсію. Прокурори і слідчі прокуратури, яким призначено пенсію за вислугу років і які працюють на прокурорсько-слідчих посадах, мають право одержувати заробітну плату відповідно до законодавства.

Судом встановлено, що станом на 24 червня 2011 року стаж роботи ОСОБА_1 на прокурорських посадах, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, за період з 12 липня 1995 року по 24 червня 2011 року, становив 15 років 11 місяців 14 днів. Враховуючи те, що ОСОБА_1 мав 5 повних років понад 10 років на прокурорських посадах, тому пенсія йому має бути призначена у розмірі 90 відсотків від місячного заробітку за відповідною посадою станом на 24 червня 2011рік.

Відповідно до ч.2 ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Оскільки судом встановлено, що станом на 24 червня 2011 року позивач мав право на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року, відповідач безпідставно відмовив позивачу у призначенні пенсії, то суми пенсії, не одержані ОСОБА_1 , підлягають нарахуванню та виплаті за минулий час, починаючи з 24 червня 2011 року.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (стаття 1, частини перша статті 8 Основного Закону України).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

В судовому засіданні відповідачем не доведено того, що управління Пенсійного Фонду України в Оболонському районі м. Києва відмовляючи в призначені пенсії позивачу за вислугою років діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що відмова Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року (у редакції Закону станом на 24 червня 2011 року) є порушенням його законних прав та інтересів, тому позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 159-163, 167, 244-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 11 лютого 2015 року за № 2101/06/я-39 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугу років з 24 червня 2011 року відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року в редакції, яка діяла станом на 24 червня 2011 року.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року в редакції, яка діяла станом на 24 червня 2011 року, період проходження ОСОБА_1 строкової військової служби з 01 серпня 1981 року по 11 листопада 1983 року та половину строку навчання ОСОБА_1 у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1988 року.

Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві з 24 червня 2011 року призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" від 05 листопада 1991 року в редакції, яка діяла станом на 24 червня 2011 року, та провести відповідні виплати ОСОБА_1 з 24 червня 2011 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на постанову суду може бути подано протягом десяти днів з дня її отримання. Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Оболонський районний суд м. Києва.

Суддя А.В. Шевчук