Справа № 2а-1670/7630/11
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-05-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоГриціва М.І.,
суддів:Волкова О.Ф., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О.,
за участі:

секретаря судового засідання Ключник А.Ю.,

представників заявника - товариства з обмеженою відповідальністю «Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лімітед» (далі - Товариство) - Соколова Р.М., Тимченка Б.І., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства до Лохвицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - ОДПІ) про скасування податкових повідомлень рішень,

встановила:

У вересні 2011 року Товариство звернулося до суду з позовом до ОДПІ про скасування податкових повідомлень-рішень від 25 червня 2011 року № в частині встановлення грошового зобов'язання у розмірі 4 243 062 грн 50 коп. та № повністю.

На підтвердження вимог зазначило, що за умовами зовнішньоекономічних контрактів на митну територію України було ввезено обладнання з метою використання у господарській діяльності. При митному оформленні ввезеного товару було сплачено податок на додану вартість (далі - ПДВ) з митної вартості обладнання, суми якого віднесені до складу податкового кредиту підприємства відповідно до вимог підпункту 3.1.2 пункту 3.1 статті , підпункту 7.3.6 пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України від 3 квітня 1997 року № 168/97-ВР «Про податок на додану вартість » (який був чинним на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 168/97-ВР).

Суди встановили, що підставою для визначення Товариству грошового зобов'язання з ПДВ на загальну суму 4 243 062 грн 50 коп., з яких 3 394 450 грн - основний платіж та 848 612 грн 50 коп. - штрафні санкції за податковим повідомленням-рішенням від 25 червня 2011 року № , та зменшення бюджетного відшкодування з цього податку на суму 56 620 грн за квітень

2010 року і застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 11 324 грн за податковим повідомленням-рішенням від 25 червня 2011 року № були висновки планової виїзної документальної перевірки за період з 1 січня по 31 грудня 2010 року, викладені в акті від 8 червня 2011року № 167/023/35665790 (далі - Акт).

В Акті відображені порушення Товариством вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 та підпунктів 7.7.2, 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону № 168/97-ВР, які полягали у неправильному віднесенні до складу податкового кредиту та заявленні до бюджетного відшкодування ПДВ з операцій отримання в оренду за конкретними договорами тимчасово ввезеного на митну територію України бурового обладнання, двох турбін для прямої свердловини і супутнього устаткування, ловильного обладнання, набору до канатного перехідника Моdеl «В» разом з комплектуючими, обладнання для виконання робіт з технічного обслуговування обсадних труб та НКТ, збору і експлуатації обладнання та ловильних робіт іншими нерезидентами.

Умовами цих договорів передбачено, що позивач за отримане в оренду обладнання сплачує контрагентам плату відповідно до актів наданих послуг.

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 27 жовтня 2011 року позов задовольнив: визнав протиправними і скасував податкові повідомлення-рішення ОДПІ від 25 червня 2011 року № в частині встановлення грошового зобов'язання в розмірі 4 243 062 грн 50 коп., 3 394 450 грн - основний платіж та 848 612 грн 50 коп. - штрафні санкції, № . Зазначив, що Товариство виконало всі вимоги законодавства для включення сум ПДВ, сплачених при ввезенні обладнання на митну територію України, до складу податкового кредиту.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 25 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19 жовтня 2015 року, скасував постанову суду першої інстанції та прийняв нову - про відмову у задоволенні позову. Суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що до складу податкового кредиту не відносяться суми сплаченого ПДВ з операцій отримання в оренду тимчасово ввезеного на митну територію України обладнання, оскільки така операція не є операцією з придбання товарів.

У заяві про перегляд судових рішень Товариство з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України підстави неоднакового застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР, просить рішення судів апеляційної й касаційної інстанцій скасувати, а постанову суду першої інстанції залишити в силі.

На підтвердження неоднакового правозастосування послалося на рішення Вищого адміністративного суду України від 28 квітня, 2, 16 та 30 червня 2011 року, 9 жовтня 2014 року, 3 лютого і 25 березня 2015 року (справи №№ К-32860/10, К/9991/860/11, К-21171/10, К/9991/274/11, К/9991/36852/12, К/800/44606/14, К/800/2636/13 відповідно), в яких суд касаційної інстанції дійшов висновку, що оскільки переміщення товару позивачем у всіх випадках було здійснено в митному режимі імпорту, а за правилами підпункту 3.1.2 пункту 3.1

статті 3 Закону № 168/97 -ВР з метою оподаткування до імпорту також прирівнюється, зокрема, ввезення з-за меж митного кордону України на митну територію України товарів (супутніх послуг) за договорами лізингу (оренди) (у тому числі у разі повернення об'єкта лізингу лізингодавцю-резиденту або іншій особі за дорученням такого лізингодавця), застави та іншими договорами, які не передбачають передання права власності на такі товари (майно), то ввезення товарів з-за меж митного кордону України на підставі договору оренди прирівнюється до імпорту, а тому суми ПДВ, сплачені при такому імпорті товарів, включаються до складу податкового кредиту звітного періоду.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про таке.

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні зазначених норм права і в постанові від 12 січня 2016 року (справа № 21а-1013а15) зазначив, що Закон № 168/97-ВР, який був чинним на момент виникнення спірних відносин, визначав платників ПДВ, об'єкти, базу та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету.

Підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 статті 3 Закону № 168/97-ВР визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту. З метою оподаткування до імпорту також прирівнюється: ввезення з-за меж митного кордону України на митну територію України товарів (супутніх послуг) за договорами лізингу (оренди) (у тому числі у разі повернення об'єкта лізингу лізингодавцю-резиденту або іншій особі за дорученням такого лізингодавця), застави та іншими договорами, які не передбачають передання права власності на такі товари (майно) або передбачають їх обмін на корпоративні права чи цінні папери, у тому числі якщо таке ввезення пов'язане із поверненням товарів у зв'язку з припиненням дії зазначених договорів.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Порядок обчислення і сплати податку врегульовано статтею 7 Закону № 168/97-ВР.

Відповідно до абзацу першого підпункту 7.4.1 пункту 7.4 цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом зазначеної норми платник ПДВ має право на віднесення до податкового кредиту сум ПДВ, сплачених (нарахованих) за умов придбання або виготовлення товарів (у тому числі при їх імпорті) і послуг та їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

У справі, що розглядається, Товариство на підставі договорів оренди тимчасово ввозило на митну територію України бурове обладнання, дві турбіни для прямої свердловини і супутнє устаткування, ловильне обладнання, обладнання для виконання робіт з технічного обслуговування обсадних труб та НКТ, збору і експлуатації обладнання та ловильних робіт іншими нерезидентами тощо. Зазначені операції не є придбанням товарів та послуг у розумінні підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР, а отже, сума ПДВ, сплачена при ввезенні обладнання, отриманого у користування, до податкового кредиту не відноситься.

Словосполучення «(у тому числі при їх імпорті)», вжите у підпункті 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР, не є підставою для розширеного тлумачення положень цього підпункту у системному зв'язку з нормами підпункту 3.1.2 пункту 3.1 статті 3 зазначеного Закону, оскільки таке уточнення стосується виключно операцій, які безпосередньо зазначені в абзаці першому підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону № 168/97-ВР.

У зв'язку з тим, що рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, ґрунтується на правильному застосуванні норм права, відповідає правовому висновку Верховного Суду України, сформульованому раніше щодо подібних правовідносин, і немає підстав для того, щоб від нього відступити, заява Товариства задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

постановила:

У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лімітед» відмовити.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців
Судді: О.Ф. Волков О.В. Кривенда
В.Л. МаринченкоП.В. Панталієнко
О.Б. ПрокопенкоІ.Л. Самсін
О.О. Терлецький