Справа № 805/1000/16-а
Суддя: Чебанов Олександр Олегович
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шувалова Т. О.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року справа № 805/1000/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чебанова О.О., суддів: Сіваченка І.В., Геращенка І.В., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представника відповідача ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області та Маріупольського міського управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області - ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі № 805/1000/16-а (головуючий у І інстанції Шувалова Т.О.) за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області, Маріупольського міського управління ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн., стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, зобовязання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн., стягнення грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу (а.с. 3-10).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Маріупольське міське управління ГУМВС України в Донецькій області та у якості третьої особи Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (а.с. 27).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено у повному обсязі (а.с. 120-123).

Не погодившись з рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року, позивач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 141-146).

29 червня 2016 року відповідач Головне управління Національної поліції в Донецькій області подало клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Керуючись ч. 1-3 ст. 122-1 Донецький апеляційний адміністративний суд ухвалою від 30.06.2016 задовольнив зазначене клопотання.

Апеляційний розгляд справи здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу та в режимі відеоконференції відповідно до ст.ст. 41, 122-1 КАС України.

Представники відповідачів у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідачів, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач з 21.06.2013 року працював на посаді слідчого відділу Іллічівського районного відділу Маріупольського міського управління ОСОБА_2 управління МВС України в Донецькій області (а.с 85).

Наказом керівника ОСОБА_2 управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 363 о/с позивача було звільнено з органів внутрішніх справи згідно з пунктом 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з 6 листопада 2015 року (а.с. 11).

З даним наказом позивача було ознайомлено 02.12.2015 та цього ж дня видано трудову книжку, про що свідчить розписка позивача (а.с. 92).

Однак позивач не погоджується з наказом про звільнення, оскільки вважає, що його повинні були перевести до служби в поліцію, а не звільняти за скороченням штатів.

В рамках реформування правоохоронної системи України 2 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), який відповідно до п. 1 його розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування (крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та частини 7 ст. 15 і частини 5 ст. 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року. Закон було опубліковано у газеті «Голос України» 6 серпня 2015 року.

Відповідно до п. 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» з дня опублікування вказаного закону всі працівники міліції, а також інші працівники МВС та його територіальних органів, закладів та установ вважаються попередженими у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Тобто, позивач з дня його опублікування був належним чином повідомлений про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України» вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України встановлено, що юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Згідно роз'яснення Міністерства юстиції України від 25 січня 2011 року «Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» ліквідація - це така форма припинення юридичної особи, при якій припиняються всі її права та обов'язки. У разі ліквідації вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

Тобто, у разі ліквідації органу та скорочення, вся чисельність працівників скорочується та весь штат працівників ліквідується.

Як вбачається з переліку (витягу) змін у штатах МВС, затвердженого наказом МВС від 06.11.2015 року № 1388 скасовані всі штати та скорочено всі посади ГУ МВС України в Донецькій області (а.с. 88).

Тобто, в даному випадку, у зв'язку з ліквідацією територіальних органів МВС та скасуванням всіх штатів та скороченням всіх посад ГУ МВС України в Донецькій області, подальше проходження служби працівниками органів внутрішніх справ є неможливим.

Щодо посилання позивача на те, що відповідач повинен був перевести його на службу до поліції, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Приписами пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З аналізу наведеного вбачається, що передумовою отримання пропозиції щодо обіймання посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність бажання такої особи бути прийнятим до служби у поліції, виявлене упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію». Тобто, таке бажання працівником міліції має бути заявлено до 6 листопада 2015 року (включно).

Позивач зазначав, що він писав заяву про прийняття його на службу до поліції, але відповідачем рішення, стосовного його заяви, не прийнято. При цьому доказів, які б свідчили про передачу даної заяви відповідачу, позивачем не надано.

Відповідно до довідки від 25.04.2016 року № 172-лк, наданої сектором документального забезпечення відділу режимно-секретного та документального забезпечення Маріупольського МУ ОСОБА_2 управління МВС України в Донецькій області, звернення ОСОБА_5 щодо прийняття його на службу до Національної поліції України не надходило та не реєструвалось (а.с. 83).

Як вбачається з трудової книжки позивача, в останній відсутні записи про прийняття позивача на службу у поліцію.

Згідно ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Отже, позивачем не доведено, що ним у визначений прикінцевими положеннями Закону № 580-VIІI строк (до 6 листопада 2015 року) було виявлене бажання проходити службу у поліції.

У відповідності до п.п. 10, 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

З аналізу вказаної норми вбачається, що працівники міліції, не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» позивач був своєчасно попереджений про наступне звільнення, докази надіслання позивачем чи вручення відповідачу заяви про бажання проходити службу у поліцію відсутні, тому суд приходить висновку, що звільнення позивача за підпунктом «г» п. 64 Положення № 114 через скорочення штатів є правомірним, а отже, наказ начальника ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 363 о/с в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення № 114 є законним, тому підстави для скасування наказу відсутні.

У зв'язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 363 о/с задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 4 ч. 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення», у разі якщо вивільнення є масовим, власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, ГУ МВС України в Донецькій області 07 вересня 2015 року подало до Маріупольського міського центру зайнятості звітність форми № 4-ПН, в якій відобразило інформацію про заплановане звільнення працівників у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, передбачене на листопад 2015 року (а.с. 108-110).

В судовому засіданні суду першої інстанції було встановлено, що позивач на даний час перебуває на обліку в центрі зайнятості. Отже, позивача не було позбавлено гарантій соціального захисту та подальшого його працевлаштування у визначеному законом порядку або проведення його перепідготовки.

При цьому колегія суддів зазначає, що звільнення позивача на підставі пунктів 10 та 11 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» та пп. «г» п. 64 Положення № 114 не позбавляє його права на участь у доборі на посаду поліцейського у порядку, який встановлено Законом України «Про Національну поліцію».

Щодо позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області розглянути його кандидатуру для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» в Іллічівському відділенні Маріупольського відділу поліції ОСОБА_2 управління Національної поліції в Донецькій області та видати з цього приводу відповідний наказ, стягнення з ОСОБА_2 управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області заподіяну моральну шкоду в розмірі 1 000 грн., стягнення з ОСОБА_2 управління МВС України в Донецькій області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 06 листопада 2015 року по день поновлення на посаді колегія суддів зазначає, що вони є похідними від заявлених позовних вимог про скасування наказу від 06.11.2015 року № 363 о/с, тому вони також не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, беручи до уваги достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення та постанови суду першої інстанції без змін відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 11, 24, 41, 122-1, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі № 805/1000/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2016 року у справі № 805/1000/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складення у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена 14.07.2016.

Головуючий суддя О.О. Чебанов

Судді І.В. Сіваченко

ОСОБА_6