Справа № 804/2512/16
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2016 р. Справа № 804/2512/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Турової О.М., розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпроадміністративну справу за позовомЛівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.05.2016 року у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду на 24 травня 2016 року.
Вирішуючи вказане клопотання відповідача, суд не находить підстав для його задоволення та закриття провадження у справі, з огляду на те, що позивачем до початку судового розгляду у справі, у порядку ст. 137 КАС України було подано уточнену позовну заяву про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати відповідачем вказаного транспортного податку, а тому, відсутні підстави для закриття провадження у справі, вичерпний перелік який наведений у ст. 157 КАС України.
На вимогу суду надати детальний розрахунок пені, позивачем 08.07.2016 року було надіслано заяву про уточнення позовних вимог аналогічного змісту, без наведення у ній детального розрахунку наведеної пені.
Позивач та відповідач про призначення та розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
У судове засідання 14.07.2016 року представник позивача та відповідач не з'явились, про дату та час розгляду справи були повідомленні належним чином.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
За таких обставин, суд вважає за необхідне, розглянути дану справу в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ч.6 ст. 128 КАС України.
Дослідивши матеріали справа та надані суду докази, судом встановлені наступні обставини у справі.
Згідно облікової картки приватного транспортного засобу власником автомобіля LEXUSGX 460 2012 року випуску, з об'ємом циліндрів двигуна 4608 куб. см. є ОСОБА_1. Державна реєстрація транспортного засобу відбулась 30.11.2012 року.
Зазначене вище податкове повідомлення - рішення було надіслано та вручено ОСОБА_1 27.06.2015 року, у порядку та у спосіб встановлений п. 58.3 ст. 58 ПК України, що підтверджується копією почтового відправлення відділення зв'язку (а.с.9).
У зв'язку з несплатою суми боргу податковою інспекцією у відповідності до вимог ст. 59 ПК України на адресу відповідача засобами поштового зв'язку 05.11.2015 року була надіслана податкова вимога від 29.10.2015 року № 6476-25, що підтверджується копією корінця податкової вимоги та копією фіскального чеку наявних в матеріалах справи (а.с. 10).
Суд не находить законних підстав для задоволення позову про стягнення пені у розмірі 2 687,33 коп. за несвоєчасну сплату транспортного податку за 2015 рік відповідачем, виходячи з наступного.
Так, стягнення транспортного податку з фізичних осіб врегульовано ст. 267 ПК України, яка набрала чинності з 01.01.2015 року.
Відповідно до ст. 267 ПК України (в редакції чинній станом на 08.06.2015 року), визначено, що платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 ПК України цієї статті є об'єктами оподаткування.
Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовуються до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб.см. (пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України).
В той же час, пп. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно пп. 267.6.2 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
Також, згідно з п.9.3 ст. 9 ПК України зарахування загальнодержавних податків та зборів до державного і місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.
Так, ст. 3 Бюджетного кодексу України встановлено бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається з 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.
Тобто, з аналізу вищенаведених норм Податкового та Бюджетного кодексів України можна дійти висновку, що базовим податковим (звітним) періодом 2015 року, є 1 січня 2015 року, який закінчується 31 грудня 2015 року, а відповідно транспортний податок у відповідності до вимог ст.ст. 9, 267 ПК України та ст. 3 Бюджетного кодексу України, повинен бути сплачений відповідачем у період з 1 січня 2016 року по 1 липня 2016 року.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач сплатив транспортний податок за 2015 рік 19.05.2016 року, тобто за бюджетний податковий (звітний) період, який закінчився 31.12.2015 року, то прострочення сплати відповідачем транспортного податку за 2015 рік не мало місця, а тому відсутні підстави для нарахування пені відповідно до вимог ст. 129 ПК України.
Також судом не береться до уваги наведений у заяві від 08.07.2016 року розрахунок пені, оскільки він не відповідає вимогам пункту 129.4 ст. 129 ПК України якою визначено, що пеня нараховується на суму податкового боргу із розрахунку 120% річних облікової ставки НБУ, діючої на день виникнення податкового боргу або на день його погашення, залежно від того, яка з величин таких ставок є більшою за кожний календарний день прострочення у його сплаті.
Проте, позивачем ні у позові, ні в уточненнях позовних вимог, ні на вимогу суду не зазначено ні дати виникнення податкового боргу, ні розміру облікової ставки НБУ, діючої на момент виникнення податкового боргу і не було надано, а тому, суд приймає рішення на підставі наданих суду доказів відповідно до ч. 6 ст. 71 КАС України.
Частиною другою ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, позивач не довів належними та обґрунтованими доказами обґрунтованість нарахування відповідачеві пені за прострочення сплати транспортного податку за 2015 рік, з урахуванням вищенаведених обставин у справі та діючих норм Податкового та Бюджетного законодавства України.
В той же час, відповідачем доведено суду свою правову позицію, відповідними доказами сплати в строк транспортного податку за 2015 рік.
Також, судом враховується що з часу прийняття ст. 267 ПК України (після 15 липня) та дії конституційного принципу верховенства права (права людини визнаються найвищими цінностями і визначають зміст та спрямованість діяльності держави), у відповідача виникає обов'язок сплати транспортного податку лише з 1 січня 2016 року.
Цей принцип узгоджується не тільки з нормами ст. 3 Бюджетного кодексу України, а й пп. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України, якою визначено таку його основну засаду як стабільність.
Стабільність зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Аналізуючи вказані норми можна дійти до висновку, що законодавець надав час платнику у не менше як 6 місяців для того, щоб останній мав можливість проаналізувати власний бюджет та прийняти рішення стосовно перебування у власності або набуття у власність об'єкту, який планується оподаткувати у новому бюджетному періоді; зміст цієї норми «зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду» треба розуміти як заборону введення у дію таких змін у новому бюджетному періоді, якщо такі зміни прийняті (набрали чинності) менш ніж як за 6 місяців до його початку ( це обумовлено тим, що законодавець може приймати зміни до податкового законодавства у будь-який час, однак повинен враховувати час набрання ними дії, на що впливає дотримання певної засади податкового законодавства).
У випадку з транспортним податком зміни були прийняті 28.12.2014р. вводяться в дію з початку бюджетного періоду, що настає за плановим (тобто з 01 січня 2016 року).
Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідно до приписів п.267.5 ст.267 ПК України, ст. 3 Бюджетного кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року, а тому обов'язок по сплаті транспортного податку за 2015р. у відповідача виникає після 31.12.2015р., тобто з 01.01.2016р.
Оскільки, судом встановлено сплату відповідачем транспортного податку за 2015р. у травні 2016р., тобто у встановлений законодавством строк, нарахування позивачем пені за прострочення сплати цього податку є безпідставним та необґрунтованим і суперечить вищенаведеним нормам податкового та бюджетного законодавства України.
За вищевикладених обставин, суд приходить висновку щодо необґрунтованості позовних вимог, і вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки не відповідають чинному законодавству.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 94 КАС України, у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються. З урахуванням наведеного та враховуючи, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, судові витрати понесені позивачем не стягуються з відповідача у відповідності до вимог ч.4 ст.94 КАС України. Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 69, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні адміністративного позову Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Турова