Справа № 461/176/16-а
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Львів Справа № 876/4231/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,

з участю секретаря Бадівської О. О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року у справі № 461/176/16-а за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання дій протиправними, визнання протиправною та скасування постанови, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача управління охорони історичного середовища Львівської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (далі Галицька РА), в якому просила визнати протиправними дії адміністративної комісії Галицької РА щодо прийняття постанови від 30 грудня 2015 року № 221 про накладення штрафу, визнати протиправною та скасувати вказану постанову.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року вказаний позов задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову адміністративної комісії Галицької РА від 30 грудня 2015 року № 221 про накладення штрафу, в решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною постановою суду, Галицька РА подала апеляційну скаргу, у якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що суд першої інстанції не зясував обставин справи, зробив помилковий висновок про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а відповідно про відсутність події вказаного адміністративного правопорушення. Вказує на правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 92 Кодексу України про адміністративні правопорушення за ведення будівельних робіт на памятці культурної спадщини без дозволу органу охорони культурної спадщини.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі обставини, просила її задовольнити.

Позивач в судовому засіданні заперечила проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просила відмовити в її задоволенні. Додатково пояснила, що ніяких будівельних робіт на горищі не проводила та що до моменту отримання через засоби поштового звязку постанови у справі про адміністративне правопорушення не знала про складений протокол та про розгляд адміністративною комісією Галицької РА справи про адміністративне правопорушення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що житловий будинок № 14 по вул. Дорошенка (вул. Жовтнева до 1992 року) у м. Львові віднесений до памяток містобудування і архітектури місцевого значення Львівської області рішенням Львівського облвиконкому від 05 липня 1985 року № 381 «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, містобудівельну і художню цінність».

Згідно з реєстраційним посвідченням від 21 жовтня 2002 року № 29275 за ОСОБА_3 зареєстрована квартира № 22 у вказаному вище будинку, в якій також зареєстровані його дружина ОСОБА_1 та діти ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Листами Львівського комунального підприємства «Айсберг» від 18 листопада 2015 року № 1096 та від 24 листопада 2015 року № 1123 було попереджено ОСОБА_3 про можливе притягнення його до адміністративної відповідальності у випадку ненадання ним дозвільних документів на проведення робіт на горищі над квартирою № 22 по вул. Дорошенка, 14 в м. Львові та невчинення дій щодо демонтування самовільно влаштованої перегородки на згаданому горищі.

02 грудня 2015 року Львівським комунальним підприємством «Айсберг» складено акт-попередження, в якому зазначено, що власником квартири АДРЕСА_1 самовільно встановлено перегородку із гіпсоблоків по ширині горища над рівнем квартири та запропоновано ОСОБА_3 звернутись в управління охорони історичного середища.

09 грудня 2015 року головним спеціалістом управління охорони історичного середовища Львівської міської ради ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення серія ЛВ № 000457, в якому з посиланням на вказаний вище акт-попередження зафіксовано, що позивачем над квартирою № 22 у будинку № 14 по вул. Дорошенка, що є памяткою культурної спадщини, без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини розпочато будівництво перегородки з гіпсоблоків на горищі, що є порушенням абзацу 5 статті 92 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказано свідків правопорушення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 а також те, що позивач від підпису та пояснень відмовилась.

За результатами розгляду вказаних матеріалів адміністративною комісією Галицької РА прийнято постанову від 30 грудня 2015 року № 221, якою накладено на позивача штраф у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850,00 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не є власником квартири АДРЕСА_2, їй не надсилались попередження щодо проведення будівельних робіт, а протокол про адміністративне правопорушення не можна вважати доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки в ньому відсутнє посилання на нормативний акт, який передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Статтею 92 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення вимог законодавства про охорону культурної спадщини шляхом проведення ремонтних, реставраційних, реабілітаційних робіт на пам'ятці культурної спадщини, зміну призначення пам'ятки культурної спадщини, її частин та елементів, здійснення написів, позначок на ній, на її території та в її охоронній зоні без письмового дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини. Санкція вказаної статті передбачає накладення штрафу на громадян від п'ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від ста до ста п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з норм статей 213 та 218 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справи про адміністративні правопорушення, передбачені вказаною вище статтею підвідомчі адміністративним комісіям при виконавчих органах міських рад.

Згідно з статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини першої статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Процедура складення протоколів про вчинення адміністративного правопорушення у сфері охорони культурної спадщини визначена Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері охорони культурної спадщини, затвердженою наказом Міністерства культури і туризму України від 04 серпня 2006 року N 636.

Згідно з пунктом 2.1 вказаної Інструкції при вчиненні громадянами або посадовими особами адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 92 Кодексу України про адміністративні правопорушення, уповноваженими на те посадовими особами органів охорони культурної спадщини та громадськими інспекторами Українського товариства охорони пам'яток історії та культури відповідно до статей 254-256 Кодексу України про адміністративні правопорушення складається протокол про адміністративне правопорушення згідно з додатком 1 до цієї Інструкції.

Абзацом 3 пункту 2.5 Інструкції встановлено, що при викладенні обставин правопорушення вказуються місце, число, місяць, рік, при можливості - час його скоєння, суть правопорушення, які саме протиправні дії чи бездіяльність вчинила особа, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, обставини, що пом'якшують чи обтяжують адміністративну відповідальність, якщо вони мають місце.

Відповідно до частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

При підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) вирішує, зокрема, питання чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (пункт 3 частини першої статті 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Суд вважає за необхідне зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення від 09 грудня 2015 року серія ЛВ № 000457 містить вказані вище реквізити та відомості, зокрема, і вказівку на норму закону, яка передбачає відповідальність за виявлене правопорушення.

Однак вказаний протокол не є достатнім доказом вчинення позивачем вказаного вище правопорушення, оскільки складався не відразу після вчинення зазначеного в ньому адміністративного правопорушення, а після його виявлення, відтак, є доказом лише певного факту здійснення будівельних робіт на памятці культурної спадщини, та не доводить вини позивача у вчиненні даного правопорушення

Разом з тим, будь-яких інших доказів вчинення позивачем згаданого вище адміністративного правопорушення відповідачем не надано.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно обовязок щодо доказування правомірності рішення субєкта владних повноважень покладається на останнього і у справах про визнання його правового акта протиправним і скасування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем порушення ОСОБА_1 вимог законодавства про охорону культурної спадщини, а саме: здійснення нею будівництва перегородки з гіпсоблоків на горищі без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини, що в свою чергу свідчить про протиправність накладення на неї штрафу оскарженою постановою.

Крім того, відповідачем було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки здійснено такий розгляд за відсутності повідомлення позивача про час і місце його проведення.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 12 травня 2016 року у справі № 461/176/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А. І. Рибачук

Судді В. М. Багрій

ОСОБА_9

Повний текст ухвали виготовлено 15 липня 2016 року.