Справа № 810/5501/15
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5501/15 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕРМПЕК" до Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 р. адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на його думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволені позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на його переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 03.08.2015 по 21.08.2015 посадовими особами Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на підставі пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України та відповідно до плану-графіку проведення планових виїзних перевірок проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Термпек» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, результати якої оформлено актом перевірки №1180/22-4/13724426 від 28.08.2015 (далі - акт перевірки).

У висновках акту перевірки, зокрема, зазначено, що перевіркою встановлено порушення: п. 138.2, ст.138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 118379 грн., в т.ч. по періодам: за 3 квартал 2012р. на суму 15753 грн., за 2013 р. на суму 69806 грн., за 2014 р. на суму 32820 грн.; п. 198.2, п. 198.3, п.198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 124116 грн., в т.ч. по періодам: за липень 2012 р. на суму 15003 грн., за травень 2013 р. на суму 43825 грн., за червень 2013 р. на суму 2297 грн., за жовтень 2013 р. на суму 18192 грн., за грудень 2013 р. на суму 8333 грн., за січень 2014 р. на суму 18333 грн., за березень 2014 р. на суму 18133 грн.

На підставі висновків акту перевірки Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийняті наступні податкові повідомлення-рішення від 11.09.2015: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 155145,00 грн., в тому числі за основним платежем 124116,00 грн., за штрафними санкціями 31029,00 грн. та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 147973,75 грн., в тому числі за основним платежем 118379,00 грн., за штрафними санкціями 29594,75 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу позивача рекомендованою кореспонденцією, однак поштове відправлення було повернуто з відміткою оператора поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання». В подальшому податкові повідомлення-рішення були направлені на адресу позивача повторно на запит позивача, що підтверджується листом ДПІ №6225/10/10-31-22-4 від 21.10.2015.

Не погоджуючись з вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що рух активів, установлена спеціальна податкова правосуб'єктність учасників господарської операції, господарська мета при вчиненні позивачем правочинів з ТОВ «Росс-Сталь», ТОВ «Аленгрос», ТОВ «Інкасо Торг» та ТОВ «ВСД Елемент», їх реальність безпосередньо підтверджуються наявними в матеріалах справи документами, а тому за сукупністю наведених обставин суд дійшов висновку, що підстав для висновків про завищення позивачем податкового кредиту в період, що перевірявся - немає.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, в період з 01.01.2012 по 31.12.2014 позивач мав господарські відносини з контрагентами ТОВ «Росс-Сталь», ТОВ «Аленгрос», ТОВ «Інкасо Торг» та ТОВ «ВСД Елемент».

Так, 26 грудня 2013 року між ТОВ «Термпек» (покупець) і ТОВ «Росс-Сталь» (постачальник) було укладено Договір поставки товару № 10/10.

06 січня 2014 року між ТОВ «Термпек» (покупець) та ТОВ «Аленгрос» (постачальник) укладено договір поставки товару №10/10.

08 березня 2014 року між ТОВ «Термпек» (покупець) та ТОВ «ІНКАСО ТОРГ» (постачальник) було укладено договір поставки товару №10/10.

Відповідно до даних договорів постачальник зобов'язується передати у власність покупця полімерні матеріали, надалі іменовані в даному договору - «Товар», відповідно до видаткових накладних, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в порядку та на умовах, передбачених договором. Ціни на товар вказуються в видаткових накладних, які є невід'ємною частиною договору. Товар, що поставляється, по своїй якості повинен відповідати стандартам, технічним умовам, іншій документації, яка встановлює вимоги до якості товару. Постачальник несе відповідальність за якість товару. Здача-приймання товару по кількості та якості здійснюється в присутності уповноважених представників сторін; уповноваженими представниками сторін є особа, що доставила або відпустила товар покупцеві і особа, яка отримала товар за дорученням; товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем за кількістю відповідно до підписаних сторонами накладних.

На підтвердження отримання товару - полістиролу згідно вказаного договору поставки №10/10 від 26.12.2013 була виписана видаткова накладна № РС-0000484 від 26.12.2013 на загальну суму 55000,00 грн., в тому числі ПДВ 9166,67грн в кількості 2500 кг.

Придбаний товар - полістирол, був оплачений позивачем на поточний рахунок ТОВ «Росс-Сталь» згідно з умовами укладеного договору №10/10 від 26.12.2013, що підтверджується платіжними дорученнями №566 від 26.12.13 на загальну суму 22000,00 грн., №571 від 27.12.13 на суму 22000,00 грн., №576 від 30.12.13 на суму 11000,00 грн.

ТОВ «Росс-Сталь» була виписана позивачу податкова накладна №243 від 26.12.2013 на загальну суму 55000,00 грн., в. т.ч. ПДВ 9166,67 грн. Отримання вказаної податкової накладної підтверджується реєстром виданих та отриманих податкових накладних за грудень 2013 року.

Суми сплаченого ПДВ у загальному розмірі 9166,67 грн. за податковою накладною, що була виписана ТОВ «Росс-Сталь» були включені позивачем до складу податкового кредиту за грудень 2013 року, що підтверджується новою звітною податковою декларацією з ПДВ за грудень 2013 року.

Постачання товару від ТОВ «Росс-Сталь» до позивача відображено в бухгалтерському обліку позивача, зокрема, по рахунку №631, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631.

На підтвердження отримання товару - полістиролу згідно договору № 10/10 від 06 січня 2014 року поставки були складені наступні видаткові накладні: №АГ-0000111 від 24.01.2014 на загальну суму 55000,00 грн., в. ч. ПДВ 9166,67 грн. в кількості 2500 кг, №АГ-0000112 від 25.01.2014 на загальну суму 55000,00 грн., в т.ч. ПДВ 9166,67 грн. в кількості 2500 кг (т.1, а.с.100-101).

Поставлений товар було оплачено позивачем у повному обсязі на суму 110000,00 грн., що підтверджується наступними платіжними дорученнями: №592 від 24.01.14 на суму 12000,00 грн., №594 від 24.01.14 на суму 5000,00 грн., №595 від 27.01.14 на суму 5000,00 грн., №600 від 28.01.14 на суму 9000,00 грн., №606 від 30.01.14 на суму 12000,00 грн., № 607 від 30.01.14 на суму 12000,00 грн., №608 від 30.01.14 на суму 12000,00 грн., №609 від 31.01.14 на суму 6000,00 грн., №614 від 05.02.14 на суму 7000,00 грн., №617 від 06.02.14 на суму 7000,00 грн., №620 від 07.02.14 на суму 7000,00 грн., №623 від 10.02.14 на суму 5000,00 грн., №633 від 17.02.14 на суму 5000,00 грн., №757 від 24.04.14 на суму 6000,00 грн. та виписками по банківському рахунку позивача.

За фактом настання першої з подій (постачання товару) ТОВ «Аленгрос» на адресу позивача було виписано податкові накладні №156 від 24.01.2014 на загальну суму 55000,00 грн., в т.ч. ПДВ 9166,67 грн., №165 від 25.01.2014 на загальну суму 55000,00 грн., в т.ч. ПДВ 9166,67грн.

Отримання вказаних податкових накладних підтверджується реєстром виданих та отриманих податкових накладних за січень 2014 року.

Суми сплаченого ПДВ у розмірі 18333,34 грн. були включені позивачем до складу податкового кредиту за січень 2014 року, що відображено в податковій декларації з ПДВ за січень 2014 року (т.1, а.с.197-205).

Постачання товару від ТОВ «Аленгрос» до позивача відображено в бухгалтерському обліку позивача, зокрема, по рахунку №631, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631.

На підтвердження факту отримання товару - полістиролу згідно умов договору №10/10 від 08.03.2014 в кількості 3400 кг позивачем надана видаткова накладна №ІТ-000056 на загальну суму 108800,00 грн., в т.ч. ПДВ 18133,33 грн.

Поставлений товар був оплачений позивачем у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням №758 від 24.04.14 на суму 108800,00 грн.

З фактом настання першої з подій (постачання товару) ТОВ «Інкасо торг» на адресу позивача було виписано податкову накладну №245 від 31.03.2014 на загальну суму 108800,00 грн., в т.ч. ПДВ 18133,33грн. Факт отримання вказаної податкової накладної підтверджується реєстром виданих та отриманих податкових накладних за березень 2014 року.

Суми сплаченого ПДВ у розмірі 18133,33 грн. були включені до складу податкового кредиту за березень 2014 року, що підтверджується податковою декларацією позивача з ПДВ за березень 2014 року.

Постачання товару від ТОВ «Інкасо торг» до позивача відображено в бухгалтерському обліку позивача, зокрема, по рахунку №631, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631.

Також, 30.12.2010 між ТОВ «Термпек» (покупець) та ТОВ «ВСД Елемент» (постачальник) укладено договору №3012 від 30.12.2010 та 30.12.2012 року між ТОВ «Термпек» (покупець) та ТОВ «ВСД Елемент» (постачальник) укладено Договір №3012.

Відповідно до пункту 1.1. даних договорів постачальник зобов'язаний передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити пінополістирол, в подальшому іменований «товар»; найменування товару, його асортимент, кількість та одиниця виміру узгоджуються в розрахунках-фактурах и видаткових накладних, підписаних сторонами на кожну партію товару та які є невід`ємною частиною договору. Пунктом 2.1 договорів встановлено, що ціна товару визначається за домовленістю сторін та зазначається в рахунках-фактурах. Відповідно до пункту 3.2 даного договору доставка товару здійснюється за рахунок покупця. Згідно з пунктом 3.5 договорів постачальник зобов'язаний разом з поставленим товаром передати оригінали видаткової накладної, податкової накладної, рахунку-фактури, сертифікату якості чи відправити поштою.

На виконання вимог договорів ТОВ «ВСД Елемент» було поставлено товар - пінополістирол, що підтверджується наступними видатковими накладними: №30 від 27.06.2012 на загальну суму 90017,60 грн., в т.ч. ПДВ 15002,93 грн., в кількості 4430 кг, №9 від 31.05.2013 на загальну суму 262948,50 грн., в т.ч. ПДВ 43824,75 грн., в кількості 12335 кг, №10 від 04.06.2013 на загальну суму 13781,10 грн., в т.ч. ПДВ 2296,85 грн., в кількості 647 кг, №29 від 28.10.2013 на загальну суму 61950,00 грн., в т.ч. ПДВ 10325,00 грн., в кількості 2625 кг, №33 від 31.10.2013 на загальну суму 420080,00 грн., в т.ч. ПДВ 70013,33 грн., в кількості 17800 кг.

За фактом настання першої з подій (поставка товару) ТОВ «ВСД Елемент» на адресу позивача були виписані наступні податкові накладні: №6 від 27.06.2012 на загальну суму 90017,60 грн., в т.ч. ПДВ 15002,93 грн., №8 від 31.05.2013 на загальну суму 262948,50 грн., в т.ч. ПДВ 43824,75 грн., №1 від 04.06.2013 на загальну суму 13781,10 грн., в т.ч. ПДВ 2296,85 грн., №4 від 28.10.2013 на загальну суму 61950,00 грн., в т.ч. ПДВ 10325,00 грн.; №5 від 31.10.2013 на загальну суму 420080,00 грн., в т.ч. ПДВ 70013,33 грн. Факти отримання вказаних податкових накладних підтверджується реєстрами виданих та отриманих податкових накладних за червень 2012 року, травень, червень та жовтень 2013 року.

Суми сплаченого ПДВ у загальному розмірі 141462,86 грн. були включені до складу податкового кредиту позивача за червень 2012 року, травень, червень та жовтень 2013 року, що підтверджується податковими деклараціями з ПДВ позивача за вказані періоди.

Постачання товару від ТОВ «ВСД Елемент» до позивача відображено в бухгалтерському обліку позивача, зокрема, по рахунку №631, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку №631.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового спишу платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до пп.14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Згідно з п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків».

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11ст.201 цього Кодексу.

Разом із тим, згідно із положеннями п.201.1 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. Згідно з п.201.7 ст.201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). При цьому, у п.201.10 ст.201 ПК України зазначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 КАС України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Крім того, в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 742/11/13-11 від 02.06.2011 р. зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів.

Щодо посилань податкового органу на відсутність товарно-транспортних накладних, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом, затвердженим Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів,на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Разом з тим, вказані правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна або подорожний лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Більше того, відсутність товарно-транспортних накладних взагалі не спростовують факт придбання позивачем товару у контрагентів, та реальність відповідних господарських операцій. Так, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку товариство здійснювало операції з придбання товару та не виступало в якості замовника за договором перевезення.

Колегія суддів вважає, що відсутність товарно-транспортних накладних не є підставою для беззаперечного висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту з ПДВ та валових витрат, оскільки зазначені документи є обов'язковими при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, а не договором поставки, який були укладені позивачем з його контрагентом

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 15.01.2015 по справі К/9991/56051/11.

Більш того, суд зазначає, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду України від 12.03.2015 по справі К/800/63272/14.

Також, перевіряючи зазначені обставини та досліджуючи рух активів, наявність господарської мети при вчиненні позивачем угод з вказаними контрагентами, колегія суддів зазначає, що відповідно до письмових пояснень позивача вбачається, що ТОВ «Термпек» є одним з провідних виробників пінопласту в Україні. Споживачами продукції ТОВ «Термпек» є великі будівельні фірми, ремонтно-оздоблювальні організації, торгівельні підприємства.Підприємство «Термпек» було створено шляхом відокремлення цеху №1 по виробництву пінопласту Білицького заводу «Теплозвукоізоляція» в окреме мале орендне підприємство «Термпек» в 1992 році. В травні 2001 року підприємство реорганізоване в ТОВ «Термпек». Виробниче приміщення підприємства є власністю ПрАТ «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», а позивач відповідно орендує вказані приміщення за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вулиця Пономарьова, 7, згідно договору оренди №15/01-1 від 02.01.2015 та акту приймання-передачі орендованого приміщення від 02.01.2015, договору оренди нерухомого майна №1 від 01.01.2014, акту приймання-передачі майна від 01.01.2014, додаткової угоди № 4 до договору №196 від 01.02.2012 від 30.11.2012. В підтвердження реальності оренди приміщення надано рахунки на оплату за оренду вказаного приміщення, акти надання послуг та платіжні доручення про оплату оренди.

Крім того, ТОВ «Термпек» використовує обладнання для виробництва плит пінополістирольних (пінопласту) згідно договорів оренди обладнання, укладених з ТОВ «Промінвест-2006».

В підтвердження наявності трудових ресурсів для здійснення господарської діяльності позивачем надано до суду копію штатних розписів з 01.01.2012, з 01.01.2013, з 01.01.2015.

Крім того, згідно виписки з Довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) №154/2005 від 21.10.2005 основним видом економічної діяльності є: 36.63.4 виробництво лінолеуму та іншого покриття для підлоги, 25.23.0 виробництво пластмасового обладнання для будівництва, 25.21.0 виробництво пластин, труб та профілів з пластмаси, 25.13.0 виробництво інших гумових виробів.

Матеріали справи свідчать про те, що придбаний у ТОВ «Росс-Сталь», ТОВ «Аленгрос», ТОВ «Інкасо Торг» та ТОВ «ВСД Елемент» товар був використаний у власній господарській діяльності позивача, зокрема, для виготовлення за допомогою власного (орендованого) обладнання плит пінополістирольних (пінопласту), які були реалізовані контрагенту ЗЗБВ ПАТ «ДБК №4».

Списана на виробництво готової продукції сировина - пінополістирол, віднесена до складу валових витрат відповідних звітних періодів.

Так, між ТОВ «Термпек» та ЗЗБВ ПАТ «ДБК №4» (ІПН 42) було укладено договір поставки №8/01.13 від 08.01.2013, договір поставки №080114 від 01.05.2014 (т.3, а.с.137-142).

В підтвердження реалізації товару ЗЗБВ ПАТ «ДБК №4» позивачем надано добротно-сальдові відомості - реєстри документів за травень, червень, жовтень, грудень 2013 року, січень, березень 2014, в яких є посилання на первинні документи бухгалтерського обліку та податкові накладні, що були оформлені при здійсненні господарських операцій між позивачем та ЗЗБВ ПАТ «ДБК №4».

Зазначені обставини в їх сукупності вказують на наявність у позивача ділової мети придбання цих товарів у контрагентів та розумних економічних причин укладання з даним підприємствами наведених вище договорів.

Колегія суддів також зазначає, що договори, укладені між позивачем та його контрагентами в судовому порядку не оспорювалися, недійсними (фіктивними) не визнавалися, їх зміст не суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем не надано, як того вимагають положення чинного законодавства України, доказів, які б свідчили про те, що документи, виписані на виконання договорів, були сфальсифікованими, як і не надано відомостей про звернення до правоохоронних органів у зв'язку з виявленими порушеннями складання завідомо неправдивих документів звітності.

На момент взаємовідносин позивача з контрагентами ТОВ «Росс-Сталь», ТОВ «Аленгрос», ТОВ «Інкасо Торг» та ТОВ «ВСД Елемент» останні були зареєстровані як платники податку на додану вартість, відомості стосовно зазначених підприємств та його керівництва, на момент господарських відносин з позивачем, були зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується витягами з ЄДР, а отже сумнівів щодо відсутності спеціальної правосуб'єктності у зазначених контрагентів у позивача не виникало. Будь-які докази протилежного відповідачем не були викладені в акті перевірки та не надані суду під час розгляду справи.

Крім того, такі обставини, як відсутність у контрагента трудових ресурсів, мінімальна кількість працівників, відсутність у власності основних засобів, майна також не можуть спростовувати фактичне виконання спірних операцій. Податковим органом не наведено, які саме ресурси необхідні постачальнику для поставки спірних послуг, а також не доведено зв'язку цього факту з неможливістю виконати розглядувані послуги із залученням інших фізичних осіб та орендованого майна за цивільно-правовими договорами.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України (постанова від 27 березня 2012 року №21-737во10) надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Крім того, в обґрунтування законності спірних податкових повідомлень-рішень апелянт посилається на інформацію відносно контрагентів позивача, зокрема, відсутності необхідних умов для ведення господарської діяльності, що начебто встановлено постановою Окружного адміністративного суду м. Києві від 14.10.2014 у справі №826/14081/14, від 10.04.2014 у справі №8/26/18948/14від 04.06.2014 №826/18948/14, від 02.07.2015 у справі №826/8150/14, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 29.01.2015 у справі №823/3660/14, постановою Верховного суду України від 03.11.2015 у справі №826/14081/14 якими відмовлено у задоволенні позовних вимог та підтримано позицію податкового органу щодо фіктивності взаємовідносин з ТОВ «Росс-Сталь», ТОВ «Інкасо-Торг», ТОВ «Аленгрос» за період з 01.01.2013 по 01.05.2014, з якими мало господарські відносини ТОВ «Термпек» в аналогічні періоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В той же час, колегія суддів зазначає, що обставини, встановлені вищевказаними судовими рішеннями не стосуються обставин справи №810/5501/15, оскільки останніми встановлено обставини щодо взаємовідносин ТОВ «Росс-Сталь», ТОВ «Інкасо-Торг», ТОВ «Аленгрос» з іншими особами та іншим предметом договору, а тому такі обставини не є обов'язковими для суду при розгляді справи №810/5501/15.

В свою чергу, роблячи такий висновок, податковий орган не враховує, що у податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 13.02.2013 року по справі № К/9991/74156/12.

На противагу та спростування вказаних доводів апелянта, колегія суддів також зазначає слідуюче.

У рішеннях ЄСПЛ від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 року «Булвес АД проти Болгарії» зроблено висновок, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Якщо податкова інспекція володіє інформацією про такі зловживання зі сторони певної юридичної особи, вона може вжити необхідних заходів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, такі заходи є неприпустимими за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь платника податків у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення.

За умови своєчасного та повного виконанням платником податків своїх податкових обов'язків, неможливості з його сторони забезпечити дотримання контрагентом обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія знала чи могла знати, остання не повинна нести відповідальність за наслідки не виконання постачальником його обов'язків.

Таким чином, дефектність та навіть фіктивність контрагента платника податків сама собою не свідчить про обізнаність останнього з протиправним характером діяльності його контрагента або про дефектність господарських операцій, а відтак не є вичерпним доказом при встановлені або нереальності операції, або відсутності в ній ділової мети.

За ч. 2 ст. 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1. ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» такі рішення є самостійним джерелом права.

Також, колегія суддів відзначає, що податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов'язань та правомірності прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.10.2015 р. у справі № 2а-10463/10/0870.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що відповідачем не було доведено законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо визначення суми судового збору, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 названого Закону судовий збір справляється з апеляційних скарг на рішення суду в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З огляду на те, що предметом позову є визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, яким позивачу визначені суми грошового зобов'язання та застосовано до останнього штрафні (фінансові) санкції, позовні вимоги є вимогами майнового характеру, оскільки такі рішення змінюють майновий стан особи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору за подання майнового позову до суду становила 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Положеннями ч. 1 зазначеної статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2015 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014 року № 80-VIII встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн.

Так, 1,5 відсотка від заявленої позивачем ціни позову становить 4546,78 грн.. Отже, розмір судового збору за подання апеляційної скарги щодо вимог майнового характеру 5001,46 грн. (4546,78 грн. * 110%).

Враховуючи те, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 року було відстрочено апелянту сплату судового здору до винесення судового рішення, суд приходить до висновку про стягнення з апелянта вказаної вище суми судового збору.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 р. - без змін.

Стягнути з Ірпінської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області до Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897, банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві, код банку отримувача (МФО) - 820019, рахунок отримувача - 1007, код класифікації доходів бюджету - 22030001) судовий збір у сумі 5001 грн. (п'ять тисяч один) 46 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 12.07.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.