Справа № 826/17470/15
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року м. Київ К/800/10019/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.

суддів: Мороза В.Ф., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року

у справі № 826/17470/15

за позовом непідприємницького товариства «Недержавний корпоративний пенсійний фонд відкритого акціонерного товариства «Укрексімбанк»

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року непідприємницьке товариство «Недержавний корпоративний пенсійний фонд відкритого акціонерного товариства «Укрексімбанк» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) про визнання протиправною бездіяльність щодо неповернення пенсійних активів у розмірі 2 926 575,35 грн. розміщених у ПАТ «Дельта Банк» згідно з Договором банківського вкладу «Класичний» від 24.04.2013 № Д-2016834/02 та зобов'язання повернути пенсійні активи у розмірі 2 926 575,35 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Фонду щодо неповернення Непідприємницькому товариству «Недержавний корпоративний пенсійний фонд ВАТ «Укрексімбанк» пенсійних активів у розмірі 2 926 575,35 грн. розміщених у ПАТ «Дельта Банк», згідно з Договором банківського вкладу «Класичний» від 24.04.2013 № Д-2016834/02. Зобов'язано Фонд повернути Непідприємницькому товариству «Недержавний корпоративний пенсійний фонд ВАТ «Укрексімбанк» пенсійні активи у розмірі 2 926 575,35 грн. розміщених у ПАТ «Дельта Банк», згідно з Договором банківського вкладу «Класичний» від 24.04.2013 № Д-2016834/02.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Фонд оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив скасувати вказані судові акти з мотивів порушення названими судами норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Справу розглянуто у попередньому судовому засіданні в установленому статтею 2201 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) порядку.

Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального та матеріального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 24.04.2013 між ПАТ «Дельта Банк» (Банк) та Непідприємницьким товариством «Недержавний корпоративний пенсійний фонд ВАТ «Укрексімбанк» (Вкладник) укладено Договір банківського вкладу «Класичний» № Д-2016834/02, (з урахуванням Додаткової угоди до Договору від 02.04.2013), предметом якого було відкриття Банком Вкладнику вкладного рахунку № 0003, а Вкладник вносить на рахунок грошові кошти у сумі 2 800 000,00 грн. (Вклад), на умовах та в порядку визначених Договором. Внесення грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі виписки про рух коштів. Вклад залучається на строк з моменту зарахування кошів на рахунок по 14.12.2014. Процентна ставка за вкладом становить 22 % річних.

Згідно з платіжним дорученням від 24.04.2013 № 308 позивачем було перераховано кошти у розмірі 2 800 000,00 грн. на рахунок ПАТ «Дельта Банк».

Як убачається з банківських виписок, по рахунку № 0003 станом на 31.12.2014 залишок коштів становив 2 800 000,00 грн., по рахунку № 0554 залишок коштів становив 126 575,35 грн.

Листами від 11.03.2014, 12.12.2014, 16.12.2014 та від 05.02.2015 позивач звертався до ПАТ «Дельта Банк» з вимогами повернути депозит та відсотки за Договором банківського вкладу «Класичний» від 24.04.2013 № Д-2016834/02, однак відповіді не отримав.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.032015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

05.03.2015 позивач звертався до Тимчасового адміністратора ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. та до Фонду із вимогами щодо повернення 2 800 000,00 грн. та нараховані відсотки у розмірі 126 575,35 грн., що належать фізичним учасникам Фонду, однак відповіді не отримав.

Задовольняючи вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що активи, розміщені позивачем у банку згідно з договором банківського вкладу (депозиту), є пенсійними активами, у зв'язку з чим відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення" вони не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким обґрунтованим висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» недержавний пенсійний фонд - це юридична особа, створена відповідно до цього Закону, яка має статус неприбуткової організації (непідприємницького товариства), функціонує та провадить діяльність виключно з метою накопичення пенсійних внесків на користь учасників пенсійного фонду з подальшим управлінням пенсійними активами, а також здійснює пенсійні виплати учасникам зазначеного фонду у визначеному цим Законом порядку; пенсійні активи - це активи пенсійного фонду, страхової організації, банківської установи, сформовані відповідно до цього Закону, за рахунок яких здійснюються пенсійні виплати; пенсійна виплати - це грошова виплата учасникові недержавного пенсійного забезпечення або його спадкоємцям, що здійснюється за рахунок накопичених у недержавному пенсійному фонді та облікованих на індивідуальному пенсійному рахунку грошових коштів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про недержавне пенсійне страхування» встановлено, що пенсійні кошти, що обліковуються на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду, є власністю такого учасника та використовуються на цілі, визначені цим Законом.

У свою чергу, відповідно до частини першої статті 51 Закону України «Про недержавне пенсійне страхування» сума пенсійних коштів, що належить кожному учаснику фонду, визначається шляхом множення кількості одиниць пенсійних активів фонду, облікованих на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду, на чисту вартість одиниці пенсійних активів фонду та відображається на індивідуальному пенсійному рахунку учасника фонду.

Сума пенсійних коштів усіх учасників пенсійного фонду дорівнює чистій вартості активів пенсійного фонду.

Згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» пенсійні активи, що накопичуються у пенсійному фонді, можуть бути використані виключно для цілей інвестиційної діяльності фонду, виконання зобов'язань фонду перед його учасниками та оплати витрат, пов'язаних із здійсненням недержавного пенсійного забезпечення.

Використання пенсійних активів для інших цілей забороняється.

Отже, виходячи з аналізу наведених положень, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією судів попередніх інстанцій в частині того, що позивач, розміщуючи на депозитному рахунку кошти у розмірі 2 800 000 грн., діяв не в власних інтересах, а в інтересах фізичних осіб - учасників недержавного пенсійного фонду, при цьому активи, що використовувалися, не є активами фонду як юридичної особи, а є пенсійними активами у розумінні Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Частиною другою статті 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» встановлено, що пенсійні активи не можуть включатися до ліквідаційної маси зберігача пенсійного фонду та інших банків.

Відповідно до частини п'ятої статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, активи недержавних пенсійних фондів, іпотечні активи, що перебувають в управлінні банку або є забезпеченням виконання зобов'язань за сертифікатами з фіксованою дохідністю, емітентом яких є банк, активи банку, включені до складу іпотечного покриття іпотечних облігацій, а також кошти на рахунку фонду фінансування будівництва або майно фонду операцій з нерухомістю, в тому числі кошти на його рахунку, що перебувають в управлінні банку, не включаються до ліквідаційної маси банку. Розпорядження цими активами здійснюється відповідно до Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Закону України «Про іпотечні облігації».

Колегія суддів, виходячи з положень частини першої статті 40 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», за змістом яких забороняється використання пенсійних активів пенсійного фонду для забезпечення виконання будь-яких зобов'язань, виникнення яких не пов'язане з функціонуванням цього пенсійного фонду, в тому числі власних, а також положень частини першої статті 34 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», відповідно до яких бак може здійснювати управління активами недержавного пенсійного фонду лише стосовно створеного ним корпоративного пенсійного фонду, погоджується із висновком суду апеляційної інстанції в частині того, що вираз «що перебувають в управлінні банку або ж забезпеченням виконання зобов'язань за сертифікатами з фіксованою дохідністю» в контексті частини п'ятої статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» стосуються лише іпотечних активів.

Виходячи з системного аналізу положень Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та частини п'ятої статті 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає обґрунтованою позицію судів попередніх інстанцій стосовно того, що імперативна заборона на включення пенсійних активів до ліквідаційної маси банків не дає права виконувати будь-які зобов'язання фінансової установи (банку) за рахунок цих пенсійних активів.

При цьому, незалежно від того, на якій підставі активи пенсійного фонду були розміщені у банку (чи то за договором банківського вкладу, чи то за договором про управління активами), банк що ліквідується зобов'язаний повернути пенсійні активи в повному обсязі їх законному розпоряднику, визначеному Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення».

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність у відповідача як у особи, яка в силу вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконує спеціальні функції з виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом, повноважень на використання пенсійних активів недержавного пенсійного фонду, і як наслідок, відсутність у Фонду можливості вчинити будь-які інші дії, аніж повернення активів позивачеві.

Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 210 - 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відхилити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237- 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)

В.Ф. Мороз

(підпис)

С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель