Справа № 810/1006/16
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1006/16 Головуючий у 1-й інстанції: Дудіна С.О.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.

Оксененка О.М.,

при секретарі: Нікітіній А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області в частині ненарахування та невиплати їй заробітної плати за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно, відповідно до ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у редакції Закону України «Про прокуратуру», та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно, відповідно до ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», та зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_3 за період з 26.10.2014 по 28.03.2015 включно, відповідно до ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у редакції Закону України «Про прокуратуру» та за період з 29.03.2015 по 31.12.2015 включно, відповідно до ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погодившись з таким рішенням, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом Тетіївського місцевого суду Київської області № 23 від 03.06.2002р. ОСОБА_3 була призначена на посаду помічника судді з посадовим окладом згідно штатного розпису, як така, що пройшла за конкурсом, їй присвоєно 15 ранг держаного службовця.

Відповідно до довідки Тетіївського районного суду Київської області № 2 від 18.03.2016 станом на 18.03.2015 ОСОБА_3 займає п'яту категорію посад державних службовців.

Як вбачається з трудової книжки, позивачку на підставі наказу Тетіївського місцевого суду Київської області № 52 від 03.11.2008, було присвоєно черговий дев'ятий ранг державного службовця.

Листом від 16.02.2016р. № 01-43/2/2016 працівники апарату Тетіївського районного суду Київської області, у тому числі позивачка, звертались до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, в якому просили здійснити перерахунок та виплату заробітної плати у відповідності до положень ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у редакції Закону України «Про прокуратуру» та за період з 29.03.2015 по 08.09.2015 включно, відповідно до ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», проте, відповідач відповіді на лист не надав, перерахунок та виплату заробітної плати не здійснив.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суду перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несправедливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено позивачці заробітну плату за періоди з 26.10.2014р. по 28.03.2015р. та з 29.03.2015р. по 08.09.2015р. включно, проте, колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вбачає порушення судом першої інстанції норм права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому вважає за необхідне вийти за межі апеляційної скарги.

Так, згідно з ч.2 ст. 4 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон №108) джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел.

Частиною другою статті 8 цього Закону передбачено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Стаття 13 Закону №108 визначає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Також, згідно зі ст. 33 Закону України "Про державну службу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів, а згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 482 у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати

Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" установлено, що мінімальна заробітна плата у 2014 році у місячному розмірі становить 1218,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з частиною першою статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Відповідно до підпункту 59 пункту 5 Розділу XII Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 № 1697-VII, частину першу вищевказаної статті було доповнено абзацом другим такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.".

Вищевказаний Закон України "Про прокуратуру" був опублікований 25.10.2014 року і набрав чинності 26.10.2014.

Згідно підпункту 2 пункту 13 Розділу XIIІ Закону України "Про прокуратуру", Кабінету Міністрів України доручено у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Водночас, згідно положень статей 142, 143 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним Кодексом України.

Тобто, територіальне управління Державної судової адміністрації може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці.

Відповідно до частин 1,2 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 23 Бюджетного кодексу України забороняється без внесення змін до Закону про Держбюджет збільшення бюджетних призначень за загальним та спеціальними фондами державного бюджету на оплату праці працівників бюджетних установ за рахунок зменшення інших видатків.

Відповідно до частини першої статті 51 зазначеного Кодексу керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Наведене свідчить про відсутність можливості з боку відповідача виплачувати заробітну плату у розмірі, визначеному абзацом другим частиною першою статі 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Таким чином, до внесення Кабінетом Міністрів України відповідних змін, відповідачем правомірно застосовуються розміри посадових окладів, передбачені додатками 45- 47 постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 № 268.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів вважає, що відповідач як суб»єкт владних повноважень, довів суду, що діяв правомірно, в свою чергу, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування постанови з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.195,196,198,202,205,207,211,212,254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Постанова в повному обсязі складена 14 липня 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Ісаєнко Ю.А.

Оксененко О.М.