Справа № 607/18576/14-а
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року м. Київ К/800/25186/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Стародуба О.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської області про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування та призначення їй пенсії по втраті годувальника в розмірі 80% в сумі 9490,00 грн. на двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; зобов'язання відповідача призначити та здійснити перерахунок позивачці пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 80 % суми грошового забезпечення станом на 30.09.2010р. - 25078,47 грн. померлого годувальника на двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.12.2014р. позов задоволено: визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі щодо нарахування і призначення пенсії ОСОБА_4 по втраті годувальника у розмірі 9490 грн. на двох неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі призначити та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_4 по втраті годувальника згідно Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 80 % суми грошового забезпечення станом на 30.09.2010р. - 25078,47 грн. померлого годувальника на двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, без обмеження граничного розміру пенсії з 01.08.2014р.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.04.2015р. рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, позивачка звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є вдовою померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, за життя з яким у них народились діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 02.11.2010р. відповідачем ОСОБА_7 була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. №1789-XII (далі - Закон №1789) в розмірі 90% заробітку, тобто в сумі 22570,62 грн.

01.08.2014р. ОСОБА_4 звернулась до УПФ України в Тернопільському районі Тернопільської області з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника на двох неповнолітніх дітей відповідно до Закону №1789 й така пенсія була призначена в сумі 9490,00 грн.

При цьому, як зазначило Управління Пенсійного фонду України в Тернопільському районі Тернопільської області в листі від 30.09.2014р. №2240/03, вказаний розмір пенсії зумовлений встановленим законодавчим обмеженням максимального розміру пенсії 10 прожитковими мінімумами, уставленими для осіб, які втратили працездатність.

Не погоджуючись з таким обмеженням розміру призначеної пенсії, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом у даній справі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія по втраті годувальника є похідною від пенсії померлого годувальника-прокурора у відставці ОСОБА_7, на якого не поширювалось обмеження її максимального розміру, а тому при призначенні позивачці вказаної пенсії до неї не може бути застосоване передбачене ч.15 ст.50-1 Закону №1789 обмеження її максимального розміру, оскільки зазначеною нормою встановлено обмеження максимального розміру пенсії осіб, яким вона призначається за роботу на посадах в органах прокуратури, й не стосується непрацездатних дітей як утриманців.

Апеляційний же суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, зазначив, що визначення розміру пенсії по втраті годувальника здійснюється з середньомісячного заробітку померлого прокурора, а не розміру отримуваної ним пенсії, тому, враховуючи, що з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника ОСОБА_4 звернулась 01.08.2014р., тобто після набрання чинності Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-VI (далі - Закон №3668), яким передбачено обмеження максимального розміру призначаємої на підставі Закону №1789 пенсії 10 прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, то відповідач, застосувавши при призначенні їй пенсії по втраті годувальника на двох неповнолітніх дітей таке обмеження діяв у відповідності до вимог чинного законодавства.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає наступне.

Частиною 1 ст.50-1 Закону №1789 передбачено право прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності передбаченої цієї нормою на день звернення вислуги років певної тривалості.

Відповідно до ч.16 вказаної статті Закону №1789 членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

Отже, вказаною нормою визначено такі види пенсії як - за вислугу років, що призначається безпосередньо працівнику прокуратури або слідчому, та по втраті годувальника, яка призначається непрацездатним членам сім'ї прокурора або слідчого. При цьому, визначення розміру пенсії по втраті годувальника здійснюється з середньомісячного заробітку померлого прокурора.

Згідно зі ст.2 Закону №3668, який набрав чинності з 01.10.2011р., максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону №1789 не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції прийшов до правильного висновку, що максимальний розмір призначеної позивачці пенсії по втраті годувальника не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, апеляційний суд правильно вказав й на неможливість застосування до спірних правовідносин приписів абз.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668, згідно з якими обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом, оскільки, як вже вказувалось в цій ухвалі, з заявою про призначення пенсії ОСОБА_4 звернулась 01.08.2014р.; її ж посилання на те, що померлому годувальнику пенсія була призначена ще у 2010 році й без обмеження її максимального розміру цього висновку не спростовують, враховуючи, що при вирішення спору у даній справі визначальною є дата призначення пенсії безпосередньо позивачці, а не її померлому чоловікові, який отримував зовсім інших вид пенсії відповідно до Закону №1789.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За правилами ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору, а тому підстав для скасування ухваленого апеляційним судом рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Стародуб О.П.