Справа № 2а-19155/10/0570
Суддя: Гімон Микола Михайлович
Дата ухвалення: 2011-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бєломєстнов О.Ю.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2011 року справа №2а-19155/10/0570

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Гімона М.М.

суддів Василенко Л.А. , Карпушової О.В.

при секретарі судового засідання Солодько О.І.,

за участю представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рена-Фарм», Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року у справі № 2-а-19155/10/0570 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рена-Фарм» до Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.07.2010р. № /2, -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року у справі № 2а-19155/10/0570 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Рена-Фарм» до Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.07.2010р. № /2 задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька від 07.07.2010р. № /2 в частині визначення суми податкового зобовязання у розмірі 10862 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 11074 грн., у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем та відповідачем подані апеляційні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що кошти в сумі 580000грн, отримані від комітентів для виконання договорів комісії, помилково віднесені податковим органом до поворотної фінансової допомоги у розумінні Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств». У звязку з тим, що позивач не зміг отримати дозвіл на імпорт замовлених товарів, договори комісії були розірвані, а кошти приватних підприємців були їм повернуті. В банківській установі при внесенні цих коштів на рахунок підприємства помилково було зазначено, що це є поворотною фінансовою допомогою і ця помилка в подальшому була виправлена шляхом надання листів щодо призначення цих коштів. Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки зазначеним обставинам. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначив, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що позивачем було занижено валові доходи в 2-3 кварталі 2007 року та 1 кварталі 2008 року на загальну суму 43448 грн. і відповідно занижено розмір зобовязань з податку на прибуток у цьому періоді. Надані позивачем пояснення і документи щодо передачі товарів на зазначені суми на відповідальне зберігання до уваги прийняті судом необґрунтовано, оскільки до перевірки ці документи не надавалися і ці взаємовідносини з контрагентами позивача не були відображені на збалансованому рахунку, а тому заниження позивачем доходів від продажу товарів, а саме включення не в повному обсязі до складу доходів від продажу товарів, знайшли своє підтвердження під час встановлення розбіжностей між доходами від продажу товарів, які відображені у деклараціях з податку на прибуток та обсягами оподатковуваних операцій у деклараціях з ПДВ за цей же період.

Представник позивача в судовому засіданні просив свою апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. У задоволенні апеляційної скарги відповідача просив відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив його апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів, здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах апеляційної скарги, вважає, що останню необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Рена-Фарм» є субєктом підприємницької діяльності юридичною особою, .

В результаті проведеної відповідачем планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2006р. по 30.09.2009р. податковим органом були встановлені порушення п.п. 4.1.4, п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п.5.9 ст. 5, п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 11 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», у результаті чого підприємством занижено податок на прибуток на загальну суму 160073 грн., у тому числі у 2 кварталі 2007р. на суму 2220 грн., у 3 кварталі 2007р. на суму 9145 грн., у 1 кварталі 2008 року на суму 49 грн., у 1 кварталі 2009 року на суму 3659 грн., у 3 кварталі 2009 року на суму 145000 грн., що відображено в акті перевірки від 10.02.2010р. № 393/23- (надалі Акт перевірки) (арк. справи 11-61).

На підставі цього акту, відповідно до п.п. «б» п.п. 4.2.2. п. 4.2 ст. 4, п.п. 17.1.3 п. 17.1. ст. 17 Закону України «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетними та державними цільовими фондами» відповідачем було прийняте податкове повідомлення-рішення №/0 від 07.07.2010 р., яким визначено позивачу суму податкових зобовязань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) у розмірі 202163 грн., у тому числі основний платіж - 160073,00 грн., штрафні санкції 42090,00 грн., яке позивачем було оскаржено в адміністративному порядку до Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька та Державної податкової адміністрації у Донецькій області.

За результатами розгляду скарг позивача йому було відмовлено у їх задоволені та спірне податкове повідомлення-рішення залишено без змін (арк. справи 163-185). За результатами розгляду другої скарги позивачеві було надіслано податкове повідомлення-рішення №/2 від 07.07.2010 р., яким визначено суму податкових зобовязань (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій) у розмірі 202163 грн. (арк. справи 10).

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що відповідач неправомірно включив до оподатковуваного доходу за перевіряємий період вартість товару, який був переданий позивачем іншим субєктом господарювання за договорами відповідального зберігання, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари, не вважаються продажем, а тому товари, які передані іншим особам на підставі перелічених договорів не вважаються проданими, що виключає можливість їх врахування у складі валових доходів позивача. Відмовляючи у решті позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували викладені в акті перевірки відповідача висновки про порушення позивачем податкового законодавства в частині не включення до валових доходів сум отриманої зворотної фінансової допомоги.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтується на досліджених по справі доказах, яким дана належна правова оцінка.

З Акту перевірки вбачається, що позивачем порушено п.п. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» у результаті чого підприємством занижені податкові зобовязання у сумі 10862 грн., а саме, позивачем були відвантажені товари медичного призначення покупцям приватним підприємцям ОСОБА_5 у квітні 2007 р. на суму 8878 грн., ОСОБА_6 у серпні 2007 року на суму 34373 грн. та у березні 2008 р. на суму 197 грн., та які не були включені до оподатковуваного доходу за відповідний період.

Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, висновки щодо заниження зазначених сум валових доходів від реалізації продукції ґрунтуються на виявлених розбіжностях між даними про доходи від продажу товарів, які відображені у деклараціях позивача з податку на прибуток у відповідні періоди та даними про обсяги оподатковуваних операцій у деклараціях з ПДВ за ті ж періоди. На підтвердження пояснень в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідачем надано порівняльний аналіз у вигляді таблиці.

Вищенаведені висновки відповідача про реалізацію позивачем товарів спростовуються поясненнями представника позивача та дослідженими в суді першої інстанції первинними документами, які підтверджують факт передачі позивачем товарів у зазначеному обсязі на відповідальне зберігання, а саме наданими позивачем копіями договорів від 06.03.2007 року, від 30.11.2007 року та 01.08.2007 року, актами прийому-передачі, з яких вбачається, що між ТОВ «Рена-Фарм» та фізичною особо-підприємцем ОСОБА_7, фізичною особо-підприємцем ОСОБА_8, фізичною особо-підприємцем ОСОБА_9 були укладені договори відповідального зберігання, відповідно до яких позивач передавав на зберігання товарно-матеріальні цінності, а підприємці зобовязувались прийняти їх на зберігання та видавати на першу вимогу, а також що позивач передавав фізичним особам-підприємцям, з яким укладені договори відповідального зберігання, товар та підприємці ці товари повертали позивачу.

Вказані обставини знайшли своє підтвердження і в суді апеляційної інстанції, де позивачем в обґрунтування свої доводів були також надані копії накладних на повернення товару від ПП ОСОБА_8 № ВН-0000001 від 25.03.2008 року на суму 514,50 грн., від ПП ОСОБА_5 № ВН-0000004 від 04.09.2007 р. на суму 33299,57 грн., від ПП ОСОБА_10 прибуткова накладна (повернення) № РФ-0000065 від 07.08.07 р. на суму 1073,63 грн.

Пунктом 1.31 статті 1 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» визначено, що продаж товарів це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію, незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем операції з надання товарів у межах договорів комісії, схову (відповідального зберігання), доручення, інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачу прав власності на такі товари.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, скасовуючи податкове повідомлення-рішення відповідача від 07.07.2010 р. №/2 в частині визначення суми податкового зобовязання у розмірі 10862 грн. та застосування штрафних санкцій у сумі 11074 грн. правильно встановив, що висновки податкового органу про те, що позивачем були відвантажені товари медичного призначення покупцям ПП ОСОБА_5 у квітні 2007 р. на суму 8878 грн., ОСОБА_6 у серпні 2007 року на суму 34373 грн. та у березні 2008 р. на суму 197 грн., що не були включені до оподатковуваного доходу за відповідний період, не підтверджуються первинними бухгалтерськими документами або будь-якими іншими доказами, а в акті перевірки не описано за якими саме господарськими операціями була здійснена ця реалізація.

Щодо позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 07.07.2010 року № /2 в іншій частині, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про правомірність дій відповідача в частині визначення податкового зобовязання та нарахування штрафних санкцій у звязку із внесенням на рахунок позивача коштів в якості поворотної фінансової допомоги, оскільки вони є законними і ґрунтуються на встановлених в судовому засіданні обставинах.

Відповідно до п.п. 4.1.6. п. 4.1 ст. 4 Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» до складу валових доходів підлягають включенню доходи з інших джерел, у тому числі, але не виключно, у вигляді сум поворотної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному періоді, що залишається неповерненою на кінець такого звітного періоду від осіб, що не є платниками цього податку (у тому числі нерезидентів), або осіб, які згідно із законодавством мають пільги з цього податку, включаючи право застосовувати ставку податку нижчу, ніж установлена пунктом 7.2 статті 7 або статтею 10 цього Закону.

З акту перевірки вбачається, що позивач в порушення цієї норми не включив до складу валових доходів у декларації з податку на прибуток за 3 квартал 2009 року отриману від ОСОБА_9 та не повернену на кінець цього періоду фінансову допомогу у сумі 580 000 грн.

Зазначені висновки підтверджуються відомостями руху коштів по банківському рахунку позивача у ЗАТ «ОТП БАНК» (т.1 а.с. 135-137) з яких вбачається, що надходження на рахунок підприємства грошових коштів 23.07.2009 року у сумі 160 000 грн., 21.09.2009р. у сумі 410 000 грн. та 30.09.2009 року у сумі 70 000 грн. відбувалось від ОСОБА_9 і у якості призначення платежу зазначена поворотна фінансова допомога. При цьому колегія суддів зазначає, що призначення платежу визначалось ОСОБА_9 і ці операції мали неодноразовий характер з розривом у часі.

Позиція позивача про те, що ці кошти фактично вносились не як поворотна фінансова допомога, а як внесення коштів за договорами комісії, але при їх внесенні була допущена технічна помилка в частині призначення платежу, не сприймається судом, оскільки ним не надано переконливих доказів на її обґрунтування.

Суд першої інстанції при оцінці доказів обґрунтовано критично поставився до наданих позивачем до суду копій договорів комісії № 31 від 23.07.2009 року та № 32 від 21.09.2009 року, які укладені між СПД ОСОБА_8, та копій договорів від 23.07.2009 року та від 21.09.2009 року, які укладені між СПД ОСОБА_11 та СПД ОСОБА_8 як довірителями з громадянином ОСОБА_9, як повіреним, а також до листів від 09.10.2009р. та від 12.10.2009р. від СПД ОСОБА_11 та СПД ОСОБА_8

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційних скарг апелянтів не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому ним правильно встановлено всі обставини по справі та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для залишення її без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 195, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рена-Фарм», Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 24 листопада 2010 року у справі № 2-а-19155/10/0570 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рена-Фарм» до Державної податкової інспекції у Пролетарському районі м. Донецька про часткове скасування податкового повідомлення-рішення від 07.07.2010 р. № /2 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з дня її складення в повному обсязі.

У повному обсязі ухвала виготовлена 26 січня 2011 року.

Колегія суддів М.М. Гімон

ОСОБА_12

ОСОБА_13