Справа № 161/1614/16-а, 2а-161/127/16
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Справа № 876/2607/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Курильця А.Р.

з участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради Волинської області, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про визнання нечинним та скасування рішення, -

в с т а н о в и л а :

08.02.2016р. позивач звернулася до суду з позовом про визнання нечинним та скасування рішення Луцької міської ради №77/13 від 27.08.2015 року про відмову у передачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність земельної ділянки по вул.Д.Галицького, 13-а, площею 0,0545 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язати Луцьку міську раду прийняти рішення про передачу у власність земельної ділянки по вул.Д.Галицького, 13-а, площею 0,0545 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; зобов'язати Луцьку міську раду в місячний термін з моменту набрання рішенням суду законної сили подати до суду звіт про виконання постанови суду.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016р. в задоволенні позову відмовлено.

Позивачка оскаржила дану постанову, з підстав не врахування усіх істотних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що позивач неодноразово зверталася до Луцької міської ради з заявами на вирішення питання передачі їй земельної ділянки. Луцька міська рада постійно ухиляється від вирішення питання про передачу позивачу земельної ділянки у власність. Технічна документація на земельну ділянку була розроблена ще у 2008 році, однак за той час змінився порядок надання земельних ділянок у власність. Крім того, позивача не повідомляли про розгляд її питання на сесії міської ради.

Просить скасувати постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки, яка підтримала апеляційну скаргу, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку за адресою: м.Луцьк, вул.Д.Галицького, 13-а.

Пунктом 3 рішення Луцької міської ради №39/42 від 29.04.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у безоплатній передачі у власність земельної ділянки по вул.Д.Галицького, 13-а площею 0,0545 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 12.07.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2011 року, цей пункт рішення ради визнано нечинним, зобов'язано Луцьку міську раду внести на чергову сесію питання про передачу їй та ОСОБА_2 у власність земельної ділянки по вул.Д.Галицького, 13-а площею 0,0545 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.5-12).

26.03.2012 року було відкрите виконавче провадження з примусового виконання вищевказаної постанови.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 07.10.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 року визнано бездіяльність Луцької міської ради у неприйнятті рішення на 57 сесії Луцької міської ради від 31.03.2014 року щодо розгляду питання про передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, зобов'язано Луцьку міську раду внести дане питання повторно на розгляд чергової сесії та прийняти за наслідками його розгляду відповідне рішення, яке буде спричиняти певні юридичні наслідки (а.с.13-16).

Постановою Луцького міськрайонного суду від 10.11.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.10.2015 року, визнано протиправною бездіяльність Луцької міської ради по виконанню постанови Луцького міськрайонного суду від 12.07.2010 року та стягнуто в користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди (а.с.17-20).

27.08.2015 року на виконання постанови Луцького міськрайонного суду від 07.10.2014 року та на виконання постанови державного виконавця від 06.08.2015 року про відкриття виконавчого провадження, питання про передачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у власність земельної ділянки на вул.Д.Галицького, 13-а площею 0,0545 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, було внесене на розгляд сесії Луцької міської ради.

Рішенням Луцької міської ради №77/13 від 27.08.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у передачі у власність згаданої земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.21).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача є правомірним, оскільки позивач не дотримано встановленого законом порядку отримання земельної ділянки у власність.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного:

Згідно ст.116 Земельного кодексу України, громадяни набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключна компетенція сільських, селищних, міських рад, на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, в тому числі, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом - ч.ч.1, 3 ст.116 ЗК України.

Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивачкою не дотримано порядок отримання земельної ділянки, відповідно до ст.118 Земельного кодексу України.

Покликання апелянта на те, що дане питання розглядалось на сесії міської ради ще в 2013 році, однак рішення відповідачем не прийнято, колегія суддів спростує тим, що позивачка не оскаржувала таких дій міської ради.

Втім, необхідно зазначити, що позивачем заявлено вимоги про визнання нечинним рішення Луцької міської ради, а тому колегія суддів зазначає наступне:

Встановлені статтями 105, 162 КАС України способи захисту порушеного права не є вичерпними. Разом з тим, деякі із встановлених способів захисту порушеного права носять обмежений характер і не можуть бути застосовані при виникненні будь-якого спору у сфері публічних правовідносин. Так, вимога, про визнання нечинним акта може стосуватися лише нормативно-правового акта, а про визнання протиправним індивідуального акта.

Нечинним нормативно-правовий акт стає з дати набрання відповідним рішенням суду законної сили, а протиправність індивідуального акта виникає, у разі набрання рішенням суду про задоволення адміністративного позову законної сили, з моменту прийняття такого акта субєктом владних повноважень (вчинення дії або бездіяльності). Вимога про визнання протиправним (недійсним, незаконним, неправомірним, скасування) індивідуальних актів не містять різних способів захисту, а є одним і тим же способом, сформульованим у різних словесних формах.

Таким чином, у тих випадках, коли предметом спору є індивідуальний акт, дія або бездіяльність позовною вимогою за правилами КАС України має бути визнання такого акта, дії чи бездіяльності протиправними (недійсними, незаконними, неправомірними, скасування такого акту), а в разі оскарження нормативно-правового акта визнання його нечинним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в позові про визнання нечинним даного рішення міської ради, слід відмовити.

Відповідно до ст.71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ч.2 ст.71 КАС України, якою передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то воно не може бути скасоване чи змінене з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2016р. у справі №161/1614/16-а, 2-а/161/127/16 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: М.П.Кушнерик

Судді: О.І.Мікула

ОСОБА_3

Повний текст виготовлено 13.07.2016р.