Справа № 814/544/16
Суддя: Желєзний І. В.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

12 липня 2016 року Справа № 814/544/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Желєзного І.В. при секретарі судового засідання Науменко О.Г. розглянувши адміністративну справу

за позовомОСОБА_1, вул. Лагерне поле, 5, ОСОБА_2, 54001

доМиколаївського слідчого ізолятору, вул. Лагерне поле, 5, ОСОБА_2, 54030 Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області, вул. Спаська, 39-а, ОСОБА_2, 54001

провизнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до слідчого ізолятора м. Миколаєва (далі також - СІЗО) та Управління Державної пенітенціарної служби України в Миколаївській області про: визнання незаконними дій адміністрації слідчого ізолятора м. Миколаєва щодо ненадання належної медичної допомоги; зобов'язання створити позивачу належні умови для лікування іхтіозу, а саме надати відповідні лікарські засоби, в тому числі мазі та створити умови для щоденного миття тіла.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що він страждає на захворювання іхтіозу, яке відноситься до шкіряних захворювань та для лікування якого позивач потребує харчування з підвищеним вмістом білків та вітамінів, а також натирання тіла відповідними мазями. Проте, адміністрація слідчого ізолятора не забезпечує умови для повноцінного лікування (забезпечення мазями, можливості щоденного миття тіла).

Відповідачі позов не визнали, зазначивши, що адміністрацією СІЗО приймались усі можливі заходи по наданню ОСОБА_1 медичної допомоги, однак його вимоги щодо створення для нього особливих умов лікування суперечать приписам Закону України "Про попереднє увязнення", наказу Міністерства юстиції України №460/5 від 18.03.2013 р. «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» та іншим нормативним актам. Крім того, позивач, відмовляючись від обстеження в Миколаївському обласному шкіряно-венерологічному диспансері не підтвердив своїх тверджень, що під час находження у СІЗО у нього виникло загострення захворювання, та не надав жодного доказу неправомірних дій медперсоналу слідчого ізолятору по ненаданню йому медичної допомоги. Позивач, який від проходження обстеження в Миколаївському обласному шкіряно-венерологічному диспансері відмовився, оглянутий лікарем медчастини. Після чого, ОСОБА_1 призначене і забезпечене належне лікування відповідно до протоколу надання медичної допомоги хворим на іхтіоз, як виняток - можливість тричі на тиждень приймати душ, хоча правилами утримання осіб під вартою передбачено забезпечення приймання душу один раз на тиждень, а також розяснено право отримання від рідних необхідного харчування, медикаментів та можливості отримання консультації (огляду) лікаря обраного за бажанням увязненого. ОСОБА_1 утримується в камері площею 8,3 кв.м. (при нормі 2,5 кв.м. на одну особу), яка обладнана двома спальними місцями, столом, лавою, санітарним вузлом. До камери цілодобова подається вода, що уможливлює дотримання гігієни тіла, в тому числі з метою послідуючого нанесення лікувальної мазі. Засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому нормами Кримінально-виконавчого кодексу України і нормативно-правовими актами Державної кримінально-виконавчої служби України: отримувати медичну допомогу і лікування, в тому числі платні медичні послуги за рахунок особистих грошових коштів чи коштів рідних та близьких. Дружина позивача повідомлена про можливість передачі ОСОБА_1 лікарських препаратів, рекомендованих для лікування іхтіозу, а також можливості огляду позивача лікарем дерматологом Баштанської ЦРЛ, або іншим лікарем за бажанням позивача.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них фактичні дані, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог, зважаючи на наступне.

Згідно ст.11 Закону України "Про попереднє увязнення" медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього увязнення організується і проводиться відповідно до законодавства про охорону здоровя.

Порядок надання увязненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованим органам, що здійснюють попереднє увязнення, державних та комунальних закладів охорони здоровя, залучення їх персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2.3 Порядку взаємодії закладів охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоровя з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоровя України від 10.02.2012 р. № 239/5/104, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоровя за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

В судовому засіданні встановлено, що з 05.10.2015 р. року позивач утримується у Миколаївському слідчому ізоляторі УДПтС України в Миколаївській області.

Відповідно до медичної довідки, наданої адміністрацією СІЗО, увязнений ОСОБА_1 прибув до СІЗО м.Миколаєва 05.10.2015р., оглянутий МСЧ в плановому порядку. За наслідком огляду поставлено діагноз: залишкові явища стиснення корінця лівого променевого нерву, вроджений іхтіоз. Захворювання на іхтіоз не становить загрози здоровю, невідкладної допомоги не вимагає і потребує симптоматичного лікування. Від лікування, що призначене лікарями МСЧ СІЗО, ОСОБА_1 відмовився.

В подальшому позивачем заявлено про неналежне забезпечення лікування в СІЗО. При цьому, відповідно до заяви від 19.04.2016 р. на імя начальника медчастини слідчого ізолятору, позивач відмовився отримувати мазь для лікування, посилаючись на те, що буде виконувати призначення тільки лікаря Баштанської ЦРЛ ОСОБА_2.

Також, з Актів, наданих СІЗО м. Миколаєва, вбачається, що увязненому ОСОБА_1 було запропоновано здійснити обстеження в Миколаївському обласному шкіряно-венерологічному диспансері, але позивач відмовився від проведення обстеження мотивуючи свої дії тим, що бажає залучення лікаря з Баштанської ЦРЛ Миколаївської області. Увязненому ОСОБА_1 було розяснено приписи п. 1.2 спільного наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоровя №239/5/104 від 10.02.2012 р. «Про порядок взаємодії закладів охорони здоровя Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоровя з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», в якому передбачено визначення орієнтовного переліку закладів охорони здоровя для надання медичної допомоги особам, узятим під варту. На підставі вище зазначеного наказу управлінням охорони здоровя Миколаївської Державної адміністрації та управлінням Державної пенітенціарної служби України затверджений «Порядок взаємодії Миколаївського слідчого ізолятору УДПтС України в Миколаївській області із закладами охорони здоровя з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту», відповідно до якого хворим на дерматовенерологічні захворювання в разі необхідності надається допомога в Миколаївському обласному шкіряно-венерологічному диспансері. Незважаючи на надані розяснення, позивач відмовився від проведення обстеження незалежними лікарями-спеціалістами. До того ж, ОСОБА_1 розяснено право отримати консультацію (в тому числі огляд) за його вибором спеціалістом в області дерматології, в тому числі лікаря Баштанської ЦРЛ. З пояснень представника позивача слідує, що запрошений рідними ОСОБА_1 для консультації лікар Баштанської ЦРЛ відмовився від прибуття до СІЗО та огляду позивача.

При розгляді справи також встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від безкоштовного трьохразового харчового забезпечення, в звязку з забезпеченням необхідним харчуванням рідними.

Згідно довідки (листа) Баштанської ЦРЛ, у звязку з відсутністю первинної медичної документації (амбулаторної картки) вказати з якого часу ОСОБА_1 перебуває на обліку, на основі яких обстежень, висновків яких лікарів встановлено діагноз вроджений іхтіоз, не має можливості.

Відповідно до п. 3.1 розділу 111 «Положення про організацію лазне-прального обслуговування осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах», затвердженого наказом Міністерством юстиції України №849/5 від 08.06.2012 р., передбачено проходження миття увязнених та засуджених щотижнево. Згідно інформації СІЗО вказаний графік надання цих послуг відносно позивача за час перебування в СІЗО не порушувався. Крім того, згідно інформації Миколаївського обласного шкірно-венерологічного диспансеру, що надана на запит СІЗО, сформованого в звязку з відмовою ОСОБА_1 на обстеження в шкірно-венерологічному диспансері, ОСОБА_1 надана можливість приймати душ два-три рази на тиждень, що підтверджується графіком додаткового миття ОСОБА_1 на червень 2016 р. та липень 2016 року.

Таким чином, з наданих сторонами фактичних даних слідує, що ОСОБА_1 відмовлявся від проведення обстеження лікарями Миколаївського обласного шкіряно-венерологічного диспансеру, відмовлявся від виконання призначення лікарів медчастини СІЗО. При цьому, адміністрацією СІЗО, як виняток забезпечено приймання ОСОБА_1 душу двічі-тричі на тиждень, розяснено ОСОБА_1 право на забезпечення додатково за призначенням лікаря медикаментами за власний рахунок та право отримати консультацію (обстеження) спеціалістом в області дерматології за вибором ОСОБА_1.

Доводи позивача щодо отримання лікування тільки відповідно до довідки лікаря Баштанської ЦРЛ ОСОБА_2 є невмотивованими, зважаючи на те, що допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що дійсно ним на прохання дружини ОСОБА_1 на підставі Протоколу надання медичної допомоги хворим на уроджений іхтіоз для ОСОБА_1 видана довідка щодо лікувальної програми лікування хворих на іхтіоз. При цьому, самого ОСОБА_1, який, відповідно до пояснень його дружини, арештований, ОСОБА_2 не оглядав. На момент видачі вказаної довідки стан хворого на вроджений іхтіоз був відомий зі слів дружини ОСОБА_1.

Суд погоджується з доводами відповідачів про те, що призначення медичних препаратів та умов для їх застосування здійснюється за результатами медичного обстеження особи та відповідно до стану перебігу захворювання на час такого обстеження. У разі відмови увязненого від обстеження, відмови від приймання призначених ліків, відмови від обстеження лікарями шкіряно-венерологічного диспансеру, - проведення примусового лікування хворих на іхтіоз, як і виконання вимог увязненого про надання конкретних медикаментів та видів лікування, не передбачено законодавством.

На підставі вищезазначеного та враховуючи те, що під час перебування позивача у СІЗО ОСОБА_1 створені умови для лікування (запропоновані обстеження та лікування, забезпечено приймання душу двічі (червень) тричі (липень) на тиждень, а останній відмовився від медичної допомоги, позовні вимоги є невмотивованими, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 11,70,71,86,159-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів в порядку ст. 186 КАС України.

Суддя І.В. Желєзний