Справа № 2а-33198/08/0570
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2010-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Могильницький М.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2010 року справа №2а-33198/08/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з цим позовом про визнання незаконними дій Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, яке тримало позивача девять місяців п'ятнадцять днів у ізоляторі тимчасового тримання та про стягнення з держави 100 000 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2009 року у справі № 2а-33198/08/0570 позов було задоволено частково, а саме: визнано дії Донецького слідчого ізолятора УДДУПВП в Донецькій області щодо відмови в прийнятті ОСОБА_2 18.02.2006 року від Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області протиправними. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Донецький слідчий ізолятор Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Донецькій області та Головне управління Державного казначейства України в Донецькій області подали апеляційні скарги, в яких просять постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представники відповідачів у судовому засіданні просили апеляційні скарги задовольнити, постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Інші особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули. Представникові позивача ОСОБА_3 судова повістка була направлена на адресу, яку вона сама зазначала при розгляді справи (а.с.10,53). До апеляційного суду повернувся поштовий конверт з відміткою, що за зазначеною адресою адресат не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 40 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається їм за останньою адресою і вважається врученою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

Позивача, ОСОБА_2, 28 січня 2006 року о 15 год. 30 хв., с Ворошиловського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області затримано в порядку ст. 115 КПК України за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Того ж дня, о 21 годині 00 хв., позивача було доставлено до ІТТ ДМУ ГУМВС України Донецькій області.

30 січня 2006 р. постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька обрано запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Після проведення ФЛГ-обслідування у позивача був встановлений діагноз: ВДТБ (09.02.2006) верхніх долей легень (інфільтративний) деструкція +, МБТ-М,-Ко, категорія 1, кагорта 1 (2006).

18 лютого 2006 р. позивача з ІТТ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області було етаповано до Донецького СІ №5.

До Донецького СІЗО позивача прийнято не було з посиланням на п. 2.3.6 наказу ДДУПВП від 20 вересня 2000 р., спільного наказу МВС України та МОЗ України № 104/224 від 12 березня 2003 року у зв'язку з захворюванням ВДТБ (09.02.2006) верхніх долей легень (інфільтративний) деструкція +, МБТ-М,-Ко, категорія 1, кагорта 1 (2006) та потребою у лікуванні в спеціалізованому протитуберкульозному закладі.

Того ж дня позивача було повернуто до ІТТ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області у зв'язку із тим, що спеціалізована палата в Донецькому протитуберкульозному диспансері знаходиться на ремонті.

Позивача оглянуто лікарем-фтізіатром протитуберкульозного диспансера №1 м. Донецька та призначено лікування в умовах ІТТ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області.

В подальшому позивач оглядався лікарем-фтізіатром, йому проводились контрольні рентгенобслідування, аналіз мокроти на БК.

11 жовтня 2006 року позивача було переведено до Донецького СІЗО.

Відповідно до ч.3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для

прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо, неупереджено;

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 155 Кримінально-процесуального кодексу України передбачено, що місцями досудового ув'язнення для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту, є слідчі ізолятори. В окремих випадках ці особи можуть перебувати в місцях тримання затриманих. У місцях тримання затриманих особи, взяті під варту, можуть перебувати не більше як три доби. Якщо доставка ув'язнених у слідчий ізолятор у цей строк неможлива через віддаленість або відсутність належних шляхів сполучення, вони можуть перебувати в місцях тримання затриманих до десяти діб.

Статтею 4 Закону України «Про попереднє увязнення» від 30 червня 1993 року № 352-ХІІ встановлено, що установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано взяття під варту, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання. Порядок і термін тримання осіб, взятих під варту, в ізоляторі тимчасового тримання визначаються законодавством України.

Згідно із Законом України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» лікувально-профілактична допомога громадянам України, хворим на туберкульоз, у тому числі стосовно яких як запобіжний захід обрано під вартою, здійснюється спеціалізованими протитуберкульозними закладами. Статтями 12, 17 зазначеного Закону передбачено, що лікування та диспансерний нагляд за хворими на туберкульоз, інфікованими мікробактеріями туберкульозу, повинні здійснюватися виключно спеціалізованими протитуберкульозними закладами МОЗ України. У медичних частинах слідчих ізоляторів протитуберкульозна допомога надається лише особам, у яких цю хворобу виявлено під час їх перебування у зазначених установах.

Пунктом 26.2 Європейських вязничних Правил передбачено, що увязнені, які потребують спеціалізованої медичної допомоги переводяться до спеціалізованих закладів.

Проте згідно з підпунктом 6.1.4 пункту 6.1 Наказу Державного департаменту з питань виконання покарань від 20.09.2000 року № 192 «Про затвердження нормативно-правових актів з питань тримання і поведінки осіб, узятих під варту, і засуджених у слідчих ізоляторах Державного департаменту України з питань виконання покарань» не дозволяється приймати до слідчих ізоляторів хворих з алкогольними психозами та осіб, які страждають тяжкими соматичними або інфекційними захворюваннями, особливо небезпечними, карантинними та такими, що характеризуються високою летальністю, контагіозністю та можливістю епідемічного розповсюдження, у тому числі хворих на активний туберкульоз.

Порядок і підстави прийняття в слідчі ізолятори осіб, які взяті під варту, визначений наказом Держдепартаменту України від 20.09.2000 року № 192, де у редакції, що діяла час виникнення спірних правовідносин, п. 2.3.6 встановлено, що не дозволяється прийняття в слідчі ізолятори осіб хворих на алкогольний психоз, та осіб, які страждають на тяжкі соматичні або інфекційні захворювання. Суд першої інстанції помилково не врахував, що пункт 2.3.6 Наказу № 192 був виключений згідно наказу ДДУПВП № 216 лише 12.08.2008 року та на момент відмови в прийомі 18.02.2006 року ОСОБА_2 в Донецькій слідчий ізолятор зазначені вимоги Наказу скасовані не були, тому дії слідчого ізолятору у зазначений період відповідали вимогам п. 26.2 Європейських вязничних Правил, ст.ст. 12, 17 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз», п. 2.3.6 Правил тримання осіб, узятих під варту, і засуджених у слідчих ізоляторах Державного департаменту України з питань виконання покарань, у редакції, яка діяла у спірний період.

Крім цього, суд першої інстанції, визначаючи протиправними дії Донецького слідчого ізолятору № 5 Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області стосовно відмови у прийнятті 18.02.2006 року від Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області не врахував, що постановою Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.07.2009 року, яка набрала чинності 27.07.2009 року у справі за позовом прокурора м. Донецька до управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області та Донецького СІ УДДУВІП в Донецькій області про визнання дій посадових осіб управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області щодо відмови у прийнятті слідчо-заарештованих хворих на туберкульоз за період часу 2006-2007 роки було відмовлено.

Відповідно до ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин колегія суддів вважає помилковим рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача щодо стягнення з Державного бюджету України за рахунок Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області моральної шкоди внаслідок протиправних дій Донецького СІ № 5.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

В повному обсязі постанова виготовлена 28.05.2010 року.

Керуючись статтями 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Донецького слідчого ізолятора Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Донецькій області та Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2009 року у справі № 2а-33198/08/0570 - скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Донецького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Головного управління Державного казначейства України в Донецькій області, Донецького слідчого ізолятора Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Донецькій області, за участю третьої особи - Обласної клінічної протитуберкульозної лікарні «про визнання незаконними дій, стягнення моральної шкоди» - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: С.П.Дяченко

ОСОБА_4