Справа № 813/915/16
Суддя: Рибачук Андрій Іванович
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Львів Справа № 876/4712/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Рибачука А. І.,

суддів Багрія В. М., Старунського Д. М.,

з участю секретаря Бадівської О. О.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сколівської районної державної адміністрації Львівської області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року у справі № 813/915/16 за позовом ОСОБА_1 до Сколівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сколівської районної державної адміністрації Львівської області (далі Сколівська РДА), в якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження відповідача від 29 лютого 2016 року № 58к «Про звільнення ОСОБА_1», поновити його на посаді керівника відділу освіти Сколівської РДА з 29 лютого 2016 року та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29 лютого 2016 року по час ухвалення судового рішення, виходячи з середньоденної заробітної плати в розмірі 152,60 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Сколівської районної державної адміністрації Львівської області від 29 лютого 2016 року №58к «Про звільнення ОСОБА_1», поновлено позивача на посаді керівника відділу освіти Сколівської РДА з 01 березня 2016 року, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 березня 2016 року по 31 травня 2016 року в сумі 11567,96 грн без урахування податків і зборів.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує посиланням на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки акту ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА, складеному Державною фінансовою інспекцією у Львівській області 24 листопада 2015 року, в якому зафіксовано вчинені ОСОБА_1 порушення, наявність яких, з врахуванням попередньо застосованого до нього дисциплінарного стягнення (розпорядження голови Сколівської РДА від 30 жовтня 2015 року № 138к «Про оголошення догани»), свідчить про систематичне невиконання ним без поважних причин посадових обовязків, а відповідно про правомірність його звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, та залишено поза увагою те, що ряд цих порушень стали підставою для втрати довіри до нього, що в свою чергу свідчить про правомірність його звільнення за пунктом 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на викладені в апеляційній скарзі обставини, просив її задовольнити.

Позивач та його представник в судовому засіданні заперечили проти вимог апеляційної скарги, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просили відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 23 серпня 2005 року ОСОБА_1 обіймав посаду керівника відділу освіти Сколівської РДА.

Розпорядженням голови Сколівської РДА від 30 жовтня 2015 року № 138к «Про оголошення догани» позивачу оголошено догану за зрив опалювального сезону в Тухлянській НВК «СЗШ гімназія».

24 листопада 2015 року Державною фінансовою інспекцією у Львівській області за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА за період з 01 листопада 2013 року по 30 вересня 2015 року складено акт № 03-21/17, в якому зафіксовано ряд порушень щодо нецільового використання коштів та незаконних витрат.

Листом від 29 грудня 2015 року № 1301 позивачем надано пояснення голові Сколівської РДА з приводу порушень, виявлених згаданою вище ревізією.

На виконання протоколу від 08 лютого 2016 року № 31/0/7-16 за наслідками слухання звіту голови Сколівської РДА ОСОБА_4 «Про виконання Програми соціально-економічного та культурного розвитку району за 2015 рік», останнім видано доручення від 10 лютого 2016 року № 02 зясувати причини невиплати індексації в установах освіти. Пояснення щодо вказаних причин були надані позивачем 26 лютого 2016 року.

Листом від 29 лютого 2016 року № 02/01-19-494 голова Сколівської РДА звернувся до директора департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації з проханням погодити звільнення позивача з посади керівника відділу освіти Сколівської РДА відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, враховуючи пункт 2 статті 41 цього ж Кодексу, у звязку з систематичним невиконанням ним посадових обовязків. Вказане звернення було обґрунтоване посиланням на те, що позивач маючи незняте дисциплінарне стягнення допустив порушення, які встановлені при проведенні ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА за період з 01 листопада 2013 року по 30 вересня 2015 року, та невиплатив індексацію заробітної плати працівникам установ освіти, що фінансуються за рахунок коштів районного бюджету у звязку з виплатою стимулюючих надбавок та премій працівникам будинку дитячої та юнацької творчості, районного методичного кабінету та ДЮСШ.

29 лютого 2016 року департаментом освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації погоджено звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу освіти Сколівської РДА відповідно до чинного законодавства (лист № 03-10/608).

Згідно із розпорядженням голови Сколівської РДА від 29 лютого 2016 року №58к «Про звільнення ОСОБА_1» на підставі пункту 3 частини першої статті 40, пункту 2 частини першої статті 41, статті 43-1 Кодексу законів про працю України, статті 11 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 24 Закону України «Про відпустки» позивача звільнено з посади керівника відділу освіти Сколівської РДА з 29 лютого 2016 року у звязку із систематичним невиконанням без поважних причин посадових обовязків та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні відпустки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що на момент застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення закінчився встановлений для цього строк. Також суд зазначив, що оскаржене розпорядження прийняте за відсутності будь-яких висновків про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, тобто без посилання на те, у чому він безпосередньо полягав і чи взагалі був вчинений, які службові обов'язки позивачем не виконані або виконані неналежним чином, яка ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, які обставини вчиненого позивачем проступку встановлені відповідачем. Крім цього, вказав на помилковість застосування при звільненні позивача пункту 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України, оскільки він безпосередньо не обслуговує грошові та товарні цінності, а відповідно не міг бути звільнений у звязку з втратою довіри до нього.

Згідно з частиною першою статті 147 Кодексу законів про працю України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Відповідно до частини першої статті 147-1 Кодексу законів про працю України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Статтею 149 Кодексу законів про працю України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків його може бути звільнено лише за проступок, вчинений на роботі після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково, і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до звільнення минулого не більше одного року.

При вирішенні вказаної категорії справ необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору, чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Так, оскаржене розпорядження про звільнення позивача з посади за систематичне невиконання ним без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, не містить посилання на те, які саме дисциплінарні проступки стали приводом для висновку про систематичне невиконання без поважних причин посадових обовязків, а відповідно підставою для звільнення позивача з посади за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України.

Як видно з листа голови Сколівської РДА від 29 лютого 2016 року № 02/01-19-494 «Щодо погодження звільнення керівника відділу освіту районної державної адміністрації» та заперечень на позовну заяву, висновки про систематичне невиконання позивачем посадових обовязків та втрату до нього довіри зроблені у звязку з наявністю догани за зрив опалювального сезону в Тухлянській НВК «СЗШ гімназія», оголошеної розпорядженням голови Сколівської РДА від 30 жовтня 2015 року № 138к; виявленням порушень, встановлених Державною фінансовою інспекцією у Львівській області при проведенні ревізії фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА за період з 01 листопада 2013 року по 30 вересня 2015 року, за результатами якої складено акт від 24 листопада 2015 року № 03-21/17; невиплатою індексації заробітної плати працівникам установ освіти, що фінансуються за рахунок коштів районного бюджету, у звязку з виплатою стимулюючих надбавок та премій працівникам будинку дитячої та юнацької творчості, районного методичного кабінету та ДЮСШ.

На момент прийняття оскарженого розпорядження дисциплінарне стягнення застосоване до позивача за зрив опалювального сезону в Тухлянській НВК «СЗШ гімназія» не втратило юридичної сили.

Що стосується встановлених Державною фінансовою інспекцією у Львівській області порушень фінансово-господарської діяльності відділу освіти Сколівської РДА, то необхідно зазначити, що вони були зафіксовані в акті ревізії від 24 листопада 2015 року № 03-21/17, про що було повідомлено голову Сколівської РДА листом від 11 грудня 2015 року № 03-13у/7969, а 29 грудня 2015 року позивачем вже були надані пояснення щодо таких порушень голові Сколівської РДА (лист № 1301).

Відповідно до статті 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Факти, які розцінені відповідачем як дисциплінарний проступок, були йому відомі з моменту отримання листа Державної фінансової інспекції у Львівській області від 11 грудня 2015 року № 03-13у/7969, а про особу, яка, на думку відповідача, його вчинила з 29 грудня 2015 року, а відповідно саме з цієї дати розпочався перебіг місячного строку, в межах якого могло бути накладено дисциплінарне стягнення.

Відтак, звільнення позивача з роботи 29 лютого 2016 року є незаконним.

Щодо невиплати індексації заробітної плати працівникам установ освіти, що фінансуються за рахунок коштів районного бюджету, то вказане порушення не є самостійним, оскільки є наслідком ряду порушень, зафіксованих у згаданому вище акті ревізії.

Посилання відповідача на пункт 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України як на одну з підстав звільнення позивача з роботи є необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до вказаної норми трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Тобто це самостійна підстава розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, яка не є заходом дисциплінарного стягнення і на яку не поширюються вимоги статей 148, 149 Кодексу законів про працю України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень, та яка може бути застосована до працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) і вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Натомість, ОСОБА_1 працював керівником відділу освіту Сколівської РДА, до повноважень якого входило загальне керівництво відділом та розпорядження коштами в межах затвердженого кошторису витрат. Він безпосередньо не виконував функцій, повязаних з обліком, контролем за рухом і зберіганням цінностей, а тому не був особою, яка безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, що в свою чергу виключало можливість звільнення його з вказаної посади за пунктом 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України.

Отже, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про протиправність звільнення ОСОБА_1 з посади керівника відділу освіти Сколівської РДА оскарженим розпорядженням та наявність підстав для задоволення його позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду без змін.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Сколівської районної державної адміністрації Львівської області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 31 травня 2016 року у справі № 813/915/16 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: А. І. Рибачук

Судді В. М. Багрій

ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлено 15 липня 2016 року.