Справа № 826/26756/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 липня 2016 року № 826/26756/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві, за участю третьої особи - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, про визнання протиправним та скасування висновку, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у місті Києві (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у м. Києві), за участю третьої особи - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2.), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати висновок відповідача від 26.10.2015 № 19-26-7777.31-4922/20-15 про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки, що знаходиться на АДРЕСА_1

зобов'язати ГУ Держгеокадастру у м. Києві повторно розглянути заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки, що знаходиться на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,10 га та прийняти за результатом розгляду даної заяви законне та обґрунтоване рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову повністю.

З урахуванням положень ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами розгляду звернення ФОП ОСОБА_2 в інтересах позивача щодо погодження проекту землеустрою щодо відведення позивачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,10 га, ГУ Держгеокадастру у м. Києві надано висновок від 26.10.2015 № 19-26-7777.31-4922/20-15, яким не погоджено вказаний проект та зазначено такі зауваження:

1. пояснювальну записку привести у відповідність до вимог ст. 791 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 (зі змінами);

2. матеріали землевпорядного проектування привести у відповідність до ст. 791 ЗК України;

3. відповідно до п. 6 ст. 1861 ЗК України підставою для відмови у погодженні може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Згідно витягу із містобудівної документації територія земельної ділянки за функціональним, призначенням належить частково до території громадських будівель і споруд, частково до території, спецпризначення та частково до території вулиць і доріг. Згідно витягу із містобудівної документації територія земельної ділянки за функціональним призначенням належить частково до території громадських будівель і споруд, частково до території спецпризначення та частково до території вулиць і доріг.

Враховуючи викладене, обґрунтувати відповідність цільового призначення, запланованої до відведення земельної ділянки, чинній містобудівній документації;

4. оформлення документації здійснити відповідно до вимог Національного стандарту України державної уніфікованої системи документації - ДСТУ 4163-2003.

Також у висновку зазначено, що після усунення зазначених недоліків, у разі необхідності, привести проект землеустрою у відповідність до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об'єктів); розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Поряд з цим, відповідність документації із землеустрою положенням нормативно-технічних документів, державних стандартів, норм і правил у сфері землеустрою засвідчується: у паперовій формі - підписом та особистою печаткою сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою; в електронній формі - електронним цифровим підписом сертифікованого інженера-землевпорядника, який відповідає за якість робіт із землеустрою, згідно із законодавством про використання електронного цифрового підпису (ч. 6 ст. 25 вказаного Закону).

Згідно з ч. 3 ст. 20 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 1861 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5, 6 та 8 ст. 1861 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури. Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов'язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати, зокрема: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій». У висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Зі змісту вказаної норми слідує, що відповідач, отримавши на погодження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки може надати розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов'язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

При цьому, єдиною підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Суд зауважує, що при реалізації змісту вказаних норм кодексу уповноваженим суб'єктом здійснюється оцінка на предмет відповідності документації із землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Водночас, за змістом ч.ч. 1-4 ст. 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Як вбачається з письмових заперечень відповідача, відповідно до інформації, яка міститься у Державному земельному кадастрі, спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 (площа 4,8996 га), яка розташована на АДРЕСА_1, 18.09.2009 зареєстрована Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, форма власності - комунальна, що також підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ГУ Держгеокадастру у м. Києві з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями від 01.10.2015 № 31-26-7777.2-3741/20-15.

За таких обставин, суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що вказана земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) в силу вимог ст. 791 ЗК України сформована.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

В той же час, згідно з ч. 6 ст. 791 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

З огляду на наведене, суд вважає, що власнику сформованої земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 (площа 4.8996 га), яка розташована за вказаною адресою - Київській міській раді, необхідно відповідно до наведеної норми ЗК України замовити технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Крім того, судом також враховується посилання представника відповідача на те, що план відведення земельної ділянки повинен відображати земельну ділянку, що відводиться та прилягаючу ситуацію з нанесенням існуючих землевласників та землекористувачів, проте план відведення земельної ділянки, який містився у поданому на погодження проекті землеустрою не відображав існуючу ситуацію з нанесенням існуючих землевласників та землекористувачів, що не заперечувалось представником позивача.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Частинами 1 та 2 ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій. Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов'язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Відповідно до сформованого Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) витягу від 27.05.2014 замовлення № 0007915, який міститься у поданій на погодження землевпорядній документації, зазначено містобудівну характеристику земельної ділянки, а саме: відповідно до Генерального плану міста, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 № 370/1804, територія за функціональним призначенням належить частково до території громадських будівель і споруд, частково до території спецпризначення та частково до території вулиць і доріг.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем обґрунтовано зазначено в оскаржуваному висновку про те, що заплановане цільове призначення у проекті не відповідає Генеральному плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 № 370/1804.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що відповідач обґрунтовано та правомірно, з посиланням на відповідну норму, що регулює відносини у такій сфері, зазначив зауваження відносно невідповідності поданого проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації та відмовив у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,10 га, у зв'язку з чим у суду відсутні належні правові підстави для визнання протиправним та скасування висновку ГУ Держгеокадастру у м. Києві від 26.10.2015 № 19-26-7777.31-4922/20-15, а відтак відсутні і підстави для зобов'язання ГУ Держгеокадастру у м. Києві повторно розглянути заяву про затвердження такого проекту землеустрою.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, суду не надав.

Натомість відповідач довів суду відсутність протиправних дій зі свого боку.

За таких обставин позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко