Справа № 2а-1337/12/1370
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" липня 2016 р. м. Київ К/800/48824/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Кочана В.М.,

Швеця В.В.,

за участю секретаря Лопушенко О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача Діанова О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Державної податкової служби України про визнання незаконними і скасування наказів, поновлення на посаді, зарахування часу вимушеного прогулу до вислуги років, нарахування і виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2012 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Державної податкової служби України, в якому (з врахуванням уточнень) просив: визнати незаконним та скасувати наказ Державної податкової адміністрації України від 20.05.2010р. №688-о в частині звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_6 з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахувати його в розпорядження ДПА України; визнати незаконним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 20.05.2012р. №90-о в частині звільнення підполковника податкової міліції ОСОБА_6 з податкової міліції у запас Збройних Сил України; поновити його на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки при Державній податковій службі у Львівській області Управління внутрішньої безпеки Державної податкової служби України; зарахувати час вимушеного прогулу, починаючи з 20.01.2012р. до вислуги років у календарному обчисленні; стягнути з Державної податкової служби України середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.05.2010р. по 14.02.2014р.

Справа розглядалась судами неодноразово й востаннє постановою Львівського окружного адміністративного суду від 28.05.2015р. позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково: визнано протиправним і скасовано наказ ДПА України №688-о від 20.05.2010р. в частині звільнення ОСОБА_6 з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахування його в розпорядження ДПА України; визнано протиправним і скасовано наказ ДПС України №90-о від 20.01.2012р. в частині звільнення ОСОБА_6 з податкової міліції у запас Збройних Сил України; поновлено ОСОБА_6 на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України з 21.05.2010р. по 14.02.2014р.; зобов'язано Державну фіскальну службу України нарахувати та виплатити ОСОБА_6 середнє грошове забезпечення за період з 21.05.2010р. по 14.02.2014р., за виключенням податків і зборів; в іншій частині позовних вимог відмовлено; постанову суду в частині стягнення середньомісячного грошового забезпечення в сумі 7592,28 грн. за виключенням податків і зборів та поновлення на посаді ОСОБА_6 звернуто до негайного виконання.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанцій прийшов до висновку, що звільнення позивача з посади із одночасним зарахуванням його в розпорядження ДПА України та подальше звільнення з податкової міліції у запас Збройних Сил України відбулось без дотримання вимог Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991р. №114 (далі - Положення №114), а тому накази про звільнення підлягають скасуванню, а позивач - поновленню на службі з виплатою середнього грошового забезпечення; при цьому, суд відмовив в задоволенні позовної вимоги про зарахування часу вимушеного прогулу позивача до вислуги років в зв'язку з відсутністю між сторонами спору з цього приводу.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2015р. постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.05.2015р. змінено та в резолютивній частині постанови виключено абзаци 4 щодо поновлення ОСОБА_6 на посаді і абзац 7 щодо звернення постанови до негайного виконання; абзац же 5 щодо нарахування та виплати ОСОБА_6 середнього грошового забезпечення викладено в такій редакції: «Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_6 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі 72347,01 грн. з відрахуванням податків, зборів та інших обов'язкових платежів»; в решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2015р. залишено без змін.

Приймаючи таке рішення, апеляційний суд, погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині скасування оскаржуваних наказів, а також відмови в задоволенні позовних вимог щодо зарахування часу вимушеного прогулу позивача до вислуги років, вказав на помилковість висновку суду першої інстанції про поновлення ОСОБА_6 на службі й виплату йому середнього грошового забезпечення за період з 21.05.2010р. по 14.02.2014р., оскільки позивач згідно з наказом ДПС України №10-о від 14.02.2014р. був звільнений з податкової міліції у відставку за віком; крім того, п.24 Положення №114 в редакції на час видання наказу №688-о від 20.05.2010р. передбачав можливість виплати незаконно звільненій особі середнього грошового утримання не більш як за один рік.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_6 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, уточнивши суму коштів, що підлягають стягненню на його користь, - 333479,23 грн.

Відповідач в письмових поясненнях висловив свою позицію щодо доводів касаційної скарги позивача й прийнятих судами попередніх інстанцій рішень.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу ДПА України №135-о "Про призначення працівників Управління внутрішньої безпеки ДПА України" підполковника податкової міліції ОСОБА_6 15.02.2010р. призначено на посаду начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України.

17.05.2010р. позивач подав на ім'я Голови ДПА України рапорт, відповідно до якого просив звільнити його з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахувати в розпорядження ДПА України.

Наказом ДПА України №688-о від 20.05.2010р. "Про звільнення з займаних посад працівників податкової міліції" ОСОБА_6 на підставі поданого ним рапорту звільнено з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зараховано в розпорядження ДПА України.

20.01.2012р. Державною податковою службою України видано наказ №90-о "Про звільнення ОСОБА_6.", яким підполковника податкової міліції ОСОБА_6, який перебував у розпорядженні ДПА України, 20.01.2012р. звільнено з податкової міліції у Запас Збройних Сил України за п.п.«г» п.64 Положення №114 (через скорочення штатів).

При цьому, видаючи зазначені накази, відповідач керувався вимогами постанови Кабінету Міністрів України №1716 від 30.10.1998р. «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» (далі - Постанова №1716) та Положення №114.

Так, п.1 Постанови №1716 передбачено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням №114.

Відповідно до п.п.«г» п.64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, виходячи зі змісту наведеної норми, звільнення зі служби в запас через скорочення штатів може мати місце при відсутності можливості подальшого використання такої особи на службі.

При цьому, звільнення з публічної служби, зміна її істотних умов в зв'язку з перетворенням одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший або при його перепрофілюванні можуть мати місце лише якщо це супроводжується скороченням чисельності чи штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями тощо. Саме по собі перетворення одного структурного підрозділу юридичної служби публічного права в інший без скорочення штату не може бути підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Згідно з п.42 Положення №114 переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу провадиться: а) на вищі посади - в порядку просування по службі; б) на рівнозначні посади - у разі службової необхідності, проведення планової заміни в місцевостях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, а також для доцільнішого використання з урахуванням їх ділових і особистих якостей, стану здоров'я, віку та підготовки за новою спеціальністю; в) у зв'язку з початком навчання у закладах Міністерства внутрішніх справ - при звільненні зі штатної посади, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання; г) на нижчі посади - за підставами, передбаченими пунктом 45 цього Положення.

Рішення про переміщення по службі осіб середнього, старшого або вищого начальницького складу приймається відповідним начальником з урахуванням думки їх прямих начальників і колективу працівників.

Пунктом 45 Положення №114 передбачено, що переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу з вищих посад на нижчі провадиться: а) при скороченні штатів; б) за станом здоров'я згідно з висновком військово-лікарської комісії; в) за особистим проханням; г) за службовою невідповідністю, виходячи з професійних моральних і особистих якостей; д) у порядку дисциплінарного стягнення відповідно до Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ або за клопотанням товариського суду честі середнього і старшого начальницького складу. У наказах по особовому складу про переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади зазначаються підстави переміщення, передбачені цим пунктом.

Переміщення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу на нижчі посади при скороченні штатів і за станом здоров'я провадиться прямими начальниками в межах наданих їм прав за умови, якщо немає можливості для призначення на рівнозначну посаду.

Крім того, Положенням №114 передбачено можливість зарахування особи в розпорядження органу внутрішніх справ лише в разі призначення на посади, переміщення і просування по службі.

Так, за змістом п.п.«в» та п.п.«г» п.40 Положення №114 призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ відповідно до його компетенції. При цьому враховується таке: при здійсненні організаційно-штатних заходів особи начальницького складу можуть зараховуватися в розпорядження органу внутрішніх справ на строк не більше 15 діб. У виняткових випадках, пов'язаних з особливими обставинами, перебування в розпорядженні органу внутрішніх справ понад 15 діб, але не більше двох місяців, допускається з дозволу Міністра внутрішніх справ. До цього строку не зараховуються періоди перебування в установлених цим Положенням відпустках (крім відпусток по вагітності, родах і догляду за дитиною), на лікуванні (обстеженні) у лікувальних закладах; переміщення по службі осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу має здійснюватися, як правило, без зарахування їх у розпорядження відповідного органу внутрішніх справ; призначення на посади осіб, які перебувають у розпорядженні відповідного органу, провадиться в найкоротший строк, але не пізніше двох місяців із дня звільнення їх з посади.

Однак, приймаючи рішення у справі, суди питання здійснення в податковому органі організаційно-штатних заходів (які могли б бути підставою для такого зарахування), надання Міністром згоди на перебування позивача в розпорядженні податкового органу понад 15 діб, а також причини настільки тривалого його перебування в розпорядженні (більш як півтора роки) не досліджували.

До того ж, при вирішенні питання законності увільнення позивача з посади начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА у Львівській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України та зарахування його в розпорядження ДПА України на підставі поданого ним рапорту згідно з наказом ДПА України №688-о від 20.05.2010р. судами було помилково застосовано приписи п.68 Положення №114, оскільки останній регулює питання звільнення осіб рядового і начальницького складу за особистим проханням зі служби.

Також, надаючи оцінку наказу Державної податкової служби України №90-о від 20.01.2012р. "Про звільнення ОСОБА_6.", суди попередніх інстанцій лише констатували, що відповідачем не було надано доказів скорочення кількості посад начальників відділів внутрішньої безпеки при Державних податкових службах областей Управління ВБ Державної податкової служби України порівняно з їх кількістю при Державних податкових адміністраціях областей Управління ВБ Державної податкової адміністрації України (хоча фактично вказаним наказом позивача було звільнено не з конкретної посади, а з податкової міліції в цілому), а отже й не дослідили, чи дійсно виданню наказу №90-о від 20.01.2012р. передувало скорочення штатів Державної податкової служби України (в розпорядженні якої перебував позивач) та чи пропонувались йому у зв'язку з цим посади для призначення.

Крім того, суди помилково застосували приписи п.24 Положення №114, який регулює питання виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків особі рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ, що була незаконно звільнена або переведена на іншу посаду при її поновленні на попередній посаді, до спірних правовідносин, що виникли у зв'язку з виданням відповідачем наказу №688-о від 20.05.2010р.

За правилами ч.2 ст.227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що допущені судами порушення норм процесуального права не можуть бути усунуті судом касаційної інстанції, який процесуальним законом позбавлений можливості досліджувати докази і встановлювати обставини, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому слід дослідити вищевказані обставини і прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Одночасно, при новому розгляд справи суду першої інстанції необхідно надати оцінку спірним правовідносинам в контексті ст.99 КАС України, яка визначає, що початок перебігу строку звернення до суду з позовом обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Керуючись ст.ст.210, 220, 222, 223, 227, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і оскарженню не підлягає.

Судді: Пасічник С.С.

Кочан В.М.

Швець В.В.