Справа № 814/2437/15
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/2437/15

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Середа О. Ф.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Березанського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Березанського районного управління юстиції у Миколаївській області про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

24.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Відділу ДВС Березанського РУЮ у Миколаївській області, в якому просив суд скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 03.11.2014 року №45202563 та постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення судового збору від 23.06.2015 року №47943666.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що з постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.10.2014 року він був фактично ознайомлений тільки 13.11.2014 року, т.б. коли з'явився до Відділу ДВС на вимогу держвиконавця від 04.11.2014р., але при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження 13.11.2014 року постанови про стягнення виконавчого збору від 03.11.2014р. в ньому не було.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі. Скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 03.11.2014 року №45202563 та постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору від 23.06.2015 року №47943666.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду 1-ї інстанції, начальник Березанського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області 19.05.2016 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної постанови порушено норми процесуального і матеріального права, просив скасувати постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2016 року та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.197 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, сповіщених належним чином про дату, час і місце судового розгляду.

Заслухавши суддю - доповідача та перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність усіх належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

На виконані в відділі ДВС Березанського РУЮ перебувало виконавче провадження №45202563 по виконанню виконавчого листа, виданого Березанським районним судом Миколаївської області по справі №469/1102/13ц стосовно стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості в розмірі 322 416,69 грн., яке, в свою чергу, було відкрите 27.10.2014р. та закінчено 23.06.2015 року на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв'язку із повним і фактичним виконанням рішення суду.

23.06.2015 відповідачем, в особі головного державного виконавця Опята Ю.Ю., одночасно з ухваленням постанови про закінчення вказаного вище виконавчого провадження №45202563, на підставі постанови ст.державного виконавця Яриш Н.В. від 03.11.2014р., було винесено постанову №47943666 про відкриття виконавчого провадження стосовно стягнення з позивача, як боржника, який в добровільному порядку не сплатив борг у встановлений 7-денний строк, на користь держави виконавчого збору в розмірі 32 241,66 грн.

Не погоджуючись з такими діями та спірними постановами державних виконавців, позивач оскаржив їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог та відповідно, з неправомірності та передчасності прийнятих державним виконавцем спірних постанов.

Проте, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, не може повністю погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх необгрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутись до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до змісту вимог ст.ст.2,3,17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу (яка входить до системи органів Міністерства юстиції України) і здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Як слідує з положень ч.2 ст.17 вказаного вище Закону, державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Так, згідно із ст.19 вказаного Закону, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. При цьому, у заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника. Також, у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

Як вбачається зі змісту приписів ст.25 цього ж Закону, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Далі, державний виконавець протягом 3-х робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до 15-ти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Також, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

При цьому, необхідно зазначити, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження надсилається не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові, які, в свою чергу, можуть її оскаржити у 10-денний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч.ч.5,6 ст.25 ЗУ).

У відповідності до ч.1 ст.27 даного Закону, у разі ненадання боржником у строки, встановлені ч.2 ст.25 цього ж Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Крім того, слід зазначити, що ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із ст.49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із ст.47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із ст.48 цього Закону. До того ж, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом 6-ти місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

До того ж, відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст.47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до 10-ти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторони (ст.35 ЗУ).

Слід зазначити, що на виконання Закону України «Про виконавче провадження» наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999р. №74/5 було затверджено «Інструкцію про проведення виконавчих дій», п.4.1 якої передбачено, що постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, установленому ст.32 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Як вбачається з приписів ч.ч.1,2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, розглядати заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Як встановлено судовою колегією з матеріалів справи, 17.12.2013 року Березанським районним судом Миколаївської області прийнято рішення по справі №469/1102/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» заборгованості за кредитним договором у розмірі 322 416,69 грн. та судового збору у розмірі 3224,17 грн.

30.12.2013 року Березанським районним судом Миколаївської області за заявою ПАТ «Райффайзен банк Аваль» по вказаній ц/справі було видано 2 виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у розмірі 322 416,69 грн. та судового збору у розмірі 3224,17 грн.

23.10.2014р. ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся до Відділу ДВС Березанського РУЮ у Миколаївській області із заявами про примусове виконання вищевказаного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, 27.10.2014 року ст.державним виконавцем Яриш Н.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №45202563 по виконанню виконавчого листа №469/1102/13-ц, виданого 30.12.2013 року Березанським районним судом Миколаївської області.

28.10.2014 року вказана постанова від 27.10.2014 року, державним виконавцем за вих. №11408 була направлена на зазначену у виконавчому документі адресу позивача ОСОБА_1 - с.Краснопілля, вул.Колгоспна,12 (за якою боржник, згідно паспорту, зареєстрований), що підтверджується відповідним Реєстром відправлень рекомендованої кореспонденції з відміткою поштового відділення від 29.10.2014р. та квитанцією від 29.10.2014р. про сплату послуг за відправлення рекомендованої кореспонденції (а.с.30,101).

Як вбачається з п.2 вказаної постанови від 27.10.2014р. про відкриття виконавчого провадження ВП №45202563, державним виконавцем, у відповідності до ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження», боржнику було надано 7-денний строк, т.б. до 03.11.2014р., для добровільної сплати боргу та одночасно роз'яснено, що у разі не надання ним у цей строк документального підтвердження виконання рішення суду, буде розпочате примусове виконання із стягненням виконавчого збору в розмірі 10% від суми боргу.

Далі, як видно з матеріалів справи, у зв'язку із не сплатою боржником в добровільному порядку та у встановлений постановою від 27.10.2014р. і законом 7-денний строк боргу в сумі 322416,69 грн., ст.державним виконавцем Яриш Н.В. 03.11.2014 року було винесено постанову №45202563 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 10% від суми боргу, т.б. в сумі 32 241,66 грн., яку в той же день, за вих.№11613/05-30 було направлено на адресу боржника (а.с.32).

Крім того, в той же день, т.б. 03.11.2014 року, ст.державний виконавець Яриш Н.В. виніс аналогічну постанову №45202638 про стягнення з боржника (т.б. позивача) виконавчого збору у розмірі 322,41 грн., т.б. 10 % від стягненого з нього судового збору в сумі 3224,17 грн. Але дана постанова держвиконавця позивачем по даній справі не оскаржується і відомості про її оскарження в матеріалах справі відсутні.

В подальшому, т.б. 04.11.2014 року, відповідачем на ту ж саму адресу боржника (т.б. позивача) - с.Краснопілля, вул.Колгоспна,12, рекомендованим листом з повідомленням про вручення було направлено письмову вимогу вих.№11617/05-30, в якій, окрім запрошення до відділу ДВС на 13.11.2014р. та зобов'язання негайно сплатити борг, було зазначено реквізити рахунку для сплати боргу, а також загальну суму боргу із врахуванням суми виконавчого збору та інших витрат, пов'язаних з організацією і проведенням виконавчих дій (а.с.16,104).

Матеріалами справи встановлено, що вказана вище вимога вих.№11617/05-30 від 04.11.2014р. була отримана позивачем (боржником) 06.11.2014р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.35).

Також, судовою колегією по справі встановлено, що 13.11.2014 року ОСОБА_1 прибув до відділу ДВС, де ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, в яких знаходилася і постанова від 03.11.2014р. про стягнення виконавчого збору. Доказів же незнаходження станом на 13.11.2014р. в матеріалах виконавчого провадження цієї спірної постанови від 03.11.2014р. позивач не надав.

Далі, як встановлено судовою колегією, 23.06.2015 року головний державний виконавець Опята Ю.Ю., на підставі заяви стягувача від 19.06.2015р. та п.8. ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», т.б. у зв'язку із фактичним виконанням боржником судового рішення та повною сплатою боргу, виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №469/1102/13-ц, виданого 30.12.2013р. Березенським райсудом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в сумі 322 416,69 грн.

Однак, в подальшому, оскільки позивачем фактично було сплачено борг лише у червні 2015 року, т.б. у період примусового виконання виконавчого листа №469/1102/13-ц, відкритого ще 27.10.2014р., державний виконавець Опята Ю.Ю., в той же день, т.б. 23.06.2015 року, одночасно виніс і постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови ст.держвиконавця Яриш Н.В. від 03.11.2014р. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь державного бюджету виконавчого збору в сумі 32 241,66 грн., з якою останній ознайомився 09.07.2015р. (а.с.107).

Як вже зазначалося вище, відповідно до вимог ч.1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у 7-денний строк, встановлений ч.2 ст.25 цього Закону, для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Отже, з аналізу вищезазначених норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що тільки у разі саме добровільного виконання виконавчого документа у встановлений 7-денний строк або в разі його відкликання до проведення дій по примусовому стягненню, виконавчий збір стягненню не підлягає. В інших же випадках, виконавчий збір обов'язково стягується з боржника.

Тобто, ця чинна редакція вказаної статті, яка регулює питання стягнення виконавчого збору, не пов'язує можливість його застосування з фактичним стягненням суми боргу безпосередньо державним виконавцем, а пов'язує лише з невиконання боржником рішення майнового характеру у семиденний строк з моменту винесення постанови про відкриття провадження.

Так, факт невиконання боржником (т.б. позивачем ОСОБА_1Г.) рішення суду від 17.12.2013р. саме в добровільному порядку у встановлений постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27.10.2014р. та передбачений діючим законодавством 7-денний строк повністю підтверджується матеріалами справи та фактично не заперечується і самим позивачем, а тому, відповідно, є доведеним, в зв'язку із чим та, враховуючи факт проведення відповідачем цілого ряду виконавчих дій по примусовому стягненню боргу (який фактично було сплачено лише в червні 2015р.), виконавчий збір в обов'язковому порядку підлягає стягненню з боржника (т.б. позивача).

При чому, слід зазначити, що навіть якщо позивач і дійсно несвоєчасно отримав постанови державного виконавця від 27.10.2014р. про відкриття в/провадження (яку до речі він до цього часу у будь-якому порядку не оскаржив), від 03.11.2014р. про стягнення виконавчого збору (відомостей про отримання якої по пошті у справі дійсно не має) та вимогу від 04.11.2014р. (хоча поштове повідомлення свідчить про її отримання 06.11.2014р.), і фактично ознайомився з ними в приміщенні відділу ДВС лише тільки 13.11.2014 року при ознайомленні з усіма матеріалами виконавчого провадження, в яких вони знаходилися, то в цьому випадку, 7-денний строк добровільного виконання рішення суду спиває - 19.11.2014р. (а виконав він його фактично тільки в червні 2015р.), а 10-денний термін на оскарження постанови від 03.11.2014р. відповідно, спливає - 17.11.2014 року (якщо вважати, факт ознайомлення 06.11.2014р. позивача з вимогою від 04.11.2014р.) або 24.11.2014р. (якщо вважати, факт ознайомлення позивача з матеріалами в/провадження 13.11.2014р.).

До суду ж із даним позовом про оскарження постанов від 03.11.2014р. №45202563 про стягнення виконавчого збору та від 23.06.2015 року №47943666 про відкриття виконавчого провадження про стягнення цього судового збору (яку він отримав 09.07.2015р. і яка, в свою чергу, повністю відповідає вимогам ст.ст.18,19 Закону України «Про виконавче провадження»), як видно з матеріалів справи, позивач реально звернувся лише 24.07.2015 року, т.б. значно з пропуском встановленого законом 10-денного строку на їх оскарження.

При цьому, також слід звернути увагу й на те, що з письмовими заявами про відкладання провадження виконавчих дій у зв'язку із несвоєчасним одержанням вказаних постанов або про продовження (поновлення) строку для добровільного виконання судового рішення або про уточнення адреси свого місцезнаходження позивач до державного виконавця взагалі не звертався.

До того ж, ще слід зазначити й про те, що згідно із вимогами ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи порушив норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.198 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином, за вказаних обставин та враховуючи, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, судова колегія, діючи в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.202 КАС України, вважає за необхідне, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні усіх позовних вимог.

Крім того, 13.07.2016 року до канцелярії Одеського апеляційного адміністративного суду по пошті надійшла заява-клопотання начальника ГТУЮ у Миколаївській області про повернення надмірно сплаченого по даній справі судового збору в сумі 606,32 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за подачу апеляційного скарги, у даному випадку, апелянту (т.б. відповідачу) необхідно було б сплатити 2009 грн. 70 коп.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, апелянтом за цю апеляційну скаргу було сплачено судовий збір двома платежами від 25.05.2016 року та від 22.06.2016 року на загальну суму 2616,02 грн.

Як слідує зі змісту вимог ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, з огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне при прийнятті рішення по даній справі ще й повернути апелянту надмірно сплачений ним судовий збір в сумі 606,32 грн.

Керуючись ст.ст.94,98,195,197,198,202,205,207,254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Березанського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області - задовольнити повністю.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2016 року - скасувати та прийняти нову, якою у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

Повернути з державного бюджету (отримувач УК в м.Одесі (Приморський район) 22030101 банк отримувача ГУДКСУ в Одеській області МФО 828011) Головному територіальному управлінню юстиції у Миколаївській області (, МФО 820172, Банк ДКСУ м.Київ) надмірно сплачений за платіжним дорученням №1534 від 25.05.2016р. судовий збір в сумі 606,32 грн. за подання апеляційної скарги на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.04.2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу ДВС Березанського РУЮ у Миколаївській області про скасування постанов.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко