Справа № 826/22270/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 травня 2016 року № 826/22270/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Гаджиєва Сергія Олександровича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1, позивач) до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Северина Юрія Петровича (далі - відповідач 1, Уповноважена особа), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач 2, Фонд), в якому просить:

зобов'язати Уповноважену особу надати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 (01011, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) стосовно включення її до вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, з сумою відшкодування у розмірі 111 297,14 грн.;

зобов'язати Фонд (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 33-Б, ідентифікаційний код 21708016) включити інформацію про ОСОБА_1 (01011, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та інформацію про суму коштів, яка підлягає їй відшкодуванню у розмірі 111 297,14 грн. до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Імексбанк» за рахунок Фонду.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі допустили протиправну бездіяльність, яка призвела до невключення інформації про позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в публічному акціонерному товаристві «Імексбанк» за рахунок Фонду.

Позивач стверджує про те, що кошти, розміщені на банківському рахунку в АТ «Імексбанк» в розумінні Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є вкладом, а позивач - має статус вкладника, відтак, має право на відшкодування коштів за вкладом в АТ «Імексбанк» за рахунок Фонду.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представником позивача, у зв'язку із рішенням виконавчої дирекції Фонду від 19.10.2015 №189, яким змінено уповноважену особу Фонду на Гаджиєва Сергія Олександровича, подано заяву про заміну неналежного відповідача 1 на належного - Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Гаджиєва Сергія Олександровича, яку судом прийнято та долучено до матеріалів справи.

Представник відповідача 1 заперечував проти задоволення позову та надав письмові заперечення, в яких зазначив про те, що під час перевірки укладених Банком протягом року до дня запровадження тимчасової адміністрації договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку, а також обставин зарахування грошових коштів на вказані рахунки, Комісією виявлено ряд операцій із перерахування коштів з рахунків фізичних осіб, відкритих в установі Банку, на рахунки інших фізичних осіб, відкриті в установі Банку, після визнання банку проблемним, які вчинені з наданням окремим кредиторам - клієнтам Банку нічим не обумовленої переваги, порівняно від інших кредиторів з аналогічними вимогами, а отже, такі договори є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Представник відповідача 2 у судове засідання не прибув, письмових заперечень та копії матеріалів, що були або мали бути взяті ним до уваги при прийнятті рішення, з приводу яких подано позов, суду не надав.

З огляду на вищевикладене та з урахуванням вимог частини шостої статті 128 КАС України, суд дійшов висновку про доцільність розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2014 року між ПАТ «Імексбанк» (Банк) та позивачем (Клієнт) укладено договір №874-14 банківського рахунку (у долар США), відповідно до умов якого Банк відкрив Клієнту поточний рахунок НОМЕР_2 відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 та зобов'язався приймати і зараховувати на відкритий рахунок грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком.

Також, 23 грудня 2014 року між ПАТ «Імексбанк» (Банк) та ОСОБА_5 (особа, що оформила Вклад на користь Вкладника), який діє в інтересах ОСОБА_1 (Вкладник) укладено договір № 1005-14 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від « 20» січня 2014 року Вклад «Постійний клієнт» на суму вкладу 7 000 доларів США із процентною ставкою 6% річних із датою повернення вкладу - 26.03.2015.

На виконання умов договору банківського вкладу, на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 внесено грошові кошти у сумі 7 000 доларів США, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку про операції з 23.12.2014 по 19.01.2015.

Як встановлено під час розгляду справи, постановою Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії проблемних» від 15.01.2015 № 16/БТ публічне акціонерне товариство «Імексбанк» віднесено до категорії проблемних та останньому встановлено наступні обмеження в його діяльності, зокрема, не допускати проведення будь-яких операцій за чинними договорами, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

В подальшому, на підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» від 26 січня 2015 року № 50, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26 січня 2015 року прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк» № 16, згідно з яким з 27 січня 2015 року розпочато процедуру виведення ПАТ «Імексбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк» - Северина Юрія Петровича. Тимчасову адміністрацію в АТ «Імексбанк» запроваджено строком на три місяці з 27.01.2015 по 26.04.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 № 84 строк проведення тимчасової адміністрації в АТ «Імексбанк» та повноваження уповноваженої особи Фонду було продовжено до 26.05.2015 включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «Імексбанк» від 21.05.2015 № 330, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27 травня 2015 року прийнято рішення «Про початок процедури ліквідації АТ «Імексбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» № 105, згідно з яким з 27 травня 2015 року розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Імексбанк» з відшкодуванням з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами фізичних осіб, відповідно до Плану врегулювання; уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «Імексбанк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Северина Юрія Петровича строком на 1 рік з 27 травня 2015 року по 26 травня 2016 року включно.

Відповідно до відомостей, розміщених на офіційному веб-сайті Фонду, банком-агентом, що здійснює виплату коштів вкладникам ПАТ «Імексбанк» є ПАТ «Альфа-банк».

Після прибуття до відділення ПАТ «Альфа-банк» для отримання відшкодування за вкладом, позивачу стало відомо що його не було включено до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

У зв'язку з невключенням позивача до переліку вкладників останній неодноразово звертався зі скаргами до Уповноваженої особи та до Фонду.

На момент подання позивачем даного адміністративного позову, відповіді на скарги не надходили.

Також, судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду № 189 від 19.10.2015 змінено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк». Згідно з даним рішенням, змінено уповноважену особу Фонду на ліквідацію та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Імексбанк» Гаджиєву Сергію Олександровичу з 20 жовтня 2015 року.

Незгода позивача з невключенням його до переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, а також необхідність в зобов'язанні відповідачів 1, 2 вчинити певні дії, обумовили позивача на звернення до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 23.02.2012 № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI).

Згідно із положеннями п. 3 ч. 1 ст. 2 цього Закону (в редакції, чинній в момент виникнення спірних правовідносин), вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4 ч. 1 ст. 2 цього Закону № 4452-VI).

Частиною 1 ст. 3 Закону № 4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Частина 1 ст. 26 Закону № 4452-VI передбачає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами частин 1-3 ст. 27 Закону № 4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 5 ст. 27 Закону № 4452-VI протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частина 6 ст. 27 Закону № 4452-VI визначає, що уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Відповідно до пунктів 3-5 розділу III Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860) (далі по тексту - Положення) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом.

Перелік на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) засвідчується підписом уповноваженої особи Фонду та відбитком печатки банку, що ліквідується, на електронних носіях подається на CD-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Як передбачено у пунктах 2, 3 розділу IV Положення, Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі Загальний Реєстр).

Загальний Реєстр складається на паперових та електронних носіях.

Загальний Реєстр на паперових носіях (пронумерованих, прошитих) підписується відповідальною особою, яка його склала, та засвідчується підписом директора-розпорядника та відбитком печатки Фонду, на електронних носіях - на СО-дисках у csv файлі. Дані на паперових та електронних носіях повинні бути ідентичними.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частина 3 ст. 38 Закону № 4452-VI визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Згідно ч. 4 ст. 38 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Тобто, статті 26, 38 Закону № 4452-VI визначають виключні підстави для невключення вкладника до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду та обов'язок уповноваженої особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляти сторони за договорами про нікчемність цих договорів.

Проте, як встановлено в ході розгляду справи, та підтверджено матеріалами справи, Уповноваженою особою не направлялось відповідного повідомлення позивачу про нікчемність договору.

У своїх запереченнях відповідач 1 зазначив, що за наслідками проведеної перевірки виявлено ряд правочинів, обставини вчинення яких свідчать про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання клієнтами Банку сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду. Результатом таких операцій стало збільшення суми гарантованого відшкодування Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Такими операціями були правочини здійснені позивачем, а саме 23 грудня 2014 року у філії АТ «Імексбанк» у м. Києві проведено перерахування коштів з поточного рахунку гр. ОСОБА_5 на депозитний рахунок позивача в сумі 7 000 доларів США 00 центів.

При цьому, гранична сума відшкодування від Фонду становить 200 000,00 грн., а тому комісія банку прийшла до висновку щодо штучності та фіктивності створення правових підстав для отримання позивачем сум гарантованого відшкодування з коштів Фонду. Про штучність та фіктивність спірного правочину і створення правових підстав для отримання позивачем суми гарантованого відшкодування за наведеною вище операцією, міг свідчити зокрема той факт, що ця операція проводилась в той час, коли Банк вже мав значну кількість невиконаних грошових зобов'язань перед іншими клієнтами - кредиторами Банку та не міг своєчасно і в повному обсязі виконувати їх грошові вимоги.

Зазначений факт, тобто нездатність Банку належно виконувати прийняті на себе зобов'язання перед іншими клієнтами, знайшов своє підтвердження, зокрема, в постанові Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до категорії проблемних» від 15.01.2015 № 16/БТ, де зазначено, що окрім допущення інших порушень, в т.ч. існуючих нормативів, залишок коштів на кореспондентському рахунку Банку в Національному банку України є критично низьким і становить лише 25 млн. грн., в той час як зобов'язання Банку становлять 9 942 млн. грн., в т.ч. перед фізичними особами - 5 411 млн. грн. Недостатній розмір високоліквідних активів свідчить про високий рівень невиконання Банком зобов'язань перед Національним банком України та іншими кредиторами.

На думку Комісії банку, наведена операція була вчинена з наданням окремим кредиторам - клієнтам Банку нічим не обумовленої переваги, порівняно від інших кредиторів з аналогічними вимогами (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), а також про можливе вчинення цими особами - клієнтами Банку спроби здійснити замах на заволодіння коштами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте, суд не може погодитись з такими твердженнями відповідача 1, оскільки умови договору про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту), укладеного з позивачем, не містять в собі жодних умов, які б передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Суд зазначає, що твердження відповідача 1, викладені в запереченнях щодо отримання певних переваг перед іншими вкладниками стосуються не позивача, а іншої особи, а відтак, не можуть бути враховані при вирішенні даної справи.

В той же час, суд звертає увагу на ту обставину, що рішення суб'єктом владних повноважень (відповідачем 1) щодо віднесення правочинів до нікчемних, зокрема Договору № 1005-14 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від « 20» січня 2014 року Вклад «Постійний клієнт», не приймалось, відповідного судового рішення про визнання недійсним договору банківського вкладу (депозиту) матеріали справи не містять.

Наведене свідчить, що позивач не включений до переліку вкладників на підставі припущень Уповноваженої особи Фонду, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Між тим, представником відповідача 1 не надано відповідних доказів, які підтверджували б недобросовісність позивача або його обізнаності щодо можливих неправомірних дій третіх осіб, на яких вказує відповідач.

Більш того, умовами договору банківського вкладу не встановлено обмежень для третіх осіб у перерахуванні грошових коштів на рахунок позивача.

В ході розгляду справи Уповноваженою особою не надано доказів, які свідчили б, що укладений позивачем правочин є таким, що порушує публічний порядок чи спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна держави. Не надано також і обвинувальних вироків судів, в яких було б встановлено винуватість позивача або посадових осіб ПАТ «Імексбанк» з приводу укладання вищевказаного договору.

Відсутність вказаних обставин дає суду підстави стверджувати про необґрунтованість доводів відповідача 1 щодо нікчемності укладеного правочину Клієнтом з Банком.

Слід також враховувати, що договір №874-14 банківського рахунку і договір № 1005-14 про приєднання до публічного договору № 1 банківського вкладу (депозиту) від 20.01.2014 Вклад «Постійний клієнт» укладені 23.12.2014, тобто раніше ніж запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Імексбанк» (26.01.2015), а отже будь-яких обмежень, пов'язаних з дією тимчасової адміністрації, також не існувало.

Таким чином, Уповноваженою особою не доведено наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, які свідчили б про нікчемність укладеного правочину Клієнтом з Банком, а обмеження операції за рахунком позивача ґрунтується на припущеннях та не підтверджено належними доказами, а відтак не доведено наявності законних підстав для невключення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Імексбанк» за рахунок коштів Фонду, що свідчить про допущену з боку відповідача 1 протиправну бездіяльність.

Проте, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду щодо невключення позивача до переліку вкладників позивачем не заявлялись.

Вирішуючи позовну вимогу позивача щодо зобов'язання Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Імексбанк» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 стосовно включення її до вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, з сумою відшкодування у розмірі 111 297,14 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до п. п. 6, 12 р. ІІ Положення №14 протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати за рахунок цільової позики.

Крім того, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Наведене в сукупності свідчить про те, що після складення та затвердження Переліку вкладників та передачі Уповноваженою особою сформованого переліку вкладників до Фонду, Уповноважена особа Фонду не має права вносити зміни до Переліку вкладників, а має право лише надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників.

З урахуванням викладеного та враховуючи протиправну бездіяльність відповідача 1 щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Імексбанк», суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо зобов'язання Уповноваженої особи подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ «Імексбанк» за рахунок Фонду.

Щодо позовних вимог про зобов'язання Фонду включити позивача до Загального реєстру вкладників суд зазначає наступне.

Слід враховувати, що Фонд здійснює виплату відшкодування коштів вкладникам на підставі отриманого від Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку Переліку вкладників які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, однак судом встановлено, що така інформація про позивача не була включена до зазначеного Переліку.

Тобто, у зв'язку із невключенням позивача до Переліку вкладників та ненадання такого списку до Фонду, спірні правовідносини між ОСОБА_1 та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не виникли, при цьому судовий захист, у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України, спрямований на відновлення порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача в цій частині є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 69, 70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши письмові докази у справі, подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Імексбанк» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 (01011, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) стосовно включення її до вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування, з сумою відшкодування у розмірі 111 297 (сто одинадцять тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 14 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко