Справа № 2-а-192/10
Суддя: Рум'янцева Н. О.
Дата ухвалення: 2010-04-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-192/2010 р.
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2010 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Румянцевої Н.О.,

при секретарі - Ляшик С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради про визнання неправомірної бездіяльності та стягнення суми заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

13.05.2009 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради(далі ДПСЗН) та про визнання неправомірної бездіяльності та стягнення суми заборгованості.

У судовому засіданні у якості другого відповідача притягнуте Головне управління праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністраціі (далі ГУПСЗН).

Від ОСОБА_4 надійшли заяви про розгляд справи у її відсутності в якій позов підтримала у повному обсязі, про уточнення позовних вимог, в яких просила визнати неправомірною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради, Головного управління праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації, яка полягає в несплаті на її користь щорічної разової виплати, передбаченої ст.6-2 ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань» за 2006-2009 роки, зобовязати Департамент праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради, Головне управління праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації сплатити на її користь суму недоплаченої щорічної разової виплати, як інваліду війни другої групи в розмірі 20084, 03 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_4 має статус інваліда війни ІІ групи. Згідно ст.6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» держава повинна виплачувати щорічно до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, однак зазначена допомога виплачувалася у значно меншому розмірі, ніж це передбачено наведеною нормою Закону. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник ДПСЗН позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає що щорічна допомога виплачувалась позивачу згідно діючих норм законодавства, вважає що позивач пропустив строк звернення до суду, просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Також вказав, що у 2009 році кошти на виплату щорічної матеріальної допомоги учасникам бойових дій, були зняті збалансу ДПСЗН, тому виплатою за 2009 рік повинно займатись ГУПСЗН.

Представник ГУПСЗН позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вважає що щорічна допомога виплачувалась позивачу згідно діючих норм законодавства. Щодо здійснення виплат, то згідно ст.6-2 ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань» щорічну допомогу до 5 травня у розмірах передбачених діючим законодавством здійснюють органи праці та соціального захисту населення пенсіонерам за місцем отримання пенсії або проживанням, таким чином виплату проводить районне управління праці та соціального захисту населення.

Вислухавши думку сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного.

Позивач ОСОБА_4 є інвалідом війни і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни інваліда війни ІІ групи (посвідчення серії Б № 165801 від 03.02.2000 року ОСОБА_4В.).

Відповідно до статті 6-2 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» N 1584-III від 23.03.2000р. (далі Закон №1584-ІІІ), позивач має право отримувати щорічно до 5 травня разову грошову допомогу у розмірі 8-ти мінімальних пенсій за віком.

Протягом 2006 2009 років зазначена допомога виплачувалась позивачу у наступних розмірах: у 2006 р. 330 грн., у 2007р. 360 грн., у 2008р.- 400грн., у 2009р.- 430грн.

Відповідно до діючого на момент проведення виплат законодавства, позивач мав право на отримання разової грошової допомоги:

-у 2006 році в розмірі 2872 грн. (359 х 8), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком 410грн., встановленого відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2006рік»;

-у 2007році в розмірі 4100 грн. (410 х 8), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком 410грн., встановленого відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2007рік»;

-у 2008році в розмірі 4810 грн. (481 х 8), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком 481грн., встановленого відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»;

-у 2009році в розмірі 4980 (498 х 8), виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком 498грн., встановленого відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік».

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо соціального захисту жертв нацистських переслідувань» N 2256-IV від 16.12.2004р. в Закон №1584-ІІІ були внесені зміни, у звязку зчим закон було доповнено статею 6-2, яка встановлювала - щороку до 5 травня інвалідам виплачується разова грошова допомога в таких розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Дана редакція статті діяла до 2007 року коли статею 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2007рік» від 19.12.2006р. №489-V були внесені зміни до Закону №1584-ІІІ та встановлений розмір щорічної допомоги інвалідам ІІ групи 360гривен.

На підставі пункту 1 рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 від 09.07.2007р. у справі №1-29/2007 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконтитуційними), деякі положення Закону України « Про державний бюджет України на 2007 рік», у тому числі і положення статті 29, якою визначений розмір щорічної допомоги призначений згідно Закону №1584-ІІІ.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» N 107-VI від 28.12.2007р., зокрема п.п.2б пунктом 21 Розділу ІІ, встановлено що - щороку до 5 травня інвалідам виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22 травня 2008року у справі 1-28/2008 визначено, що законом про Держбюдежт не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, та те що «зупинення законом про Держбюджет дії інших законів України щодо надання пільг, компенсацій і гарантій, внесення змін до інших законів України, встановлення іншого (додаткового) правового регулювання відносин, ніж передбачено законами України не відповідає Конституції України».

Рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у звязку з правовідносинами, яки виникли внаслідок дії положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» N 835-VI від 26.12.2008р. встановлено, що розміри державних соціальних гарантій на 2009рік, що визначаються залежно від прожиткового мінімуму, встановлюються відповідними законами України, цим законом та нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Постановою КМУ «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2009 році відповідно до Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань"» N 211 від 18.03.2009р. (Постанова №211) встновлений розмір щорічної грошової допомоги інвалідам війни ІІ групи 430грн.

Мінімальна пенсія за віком згідно частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» №1058-4 встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму визначеному законом.

Постанова КМУ №211 суперечить вимогам Закону №1584-ІІІ, оскільки ним встановлено розмір допомоги як кратну величину стосовно розміру мінімальної пенсії за віком на час виплати.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру щорічної допомоги на оздоровлення позивачеві, застосуванню підлягає стаття 6-2 Закону України №1584-ІІІ, з якого вбачається, що під час визначення розміру виплат за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за вком, а не постанова Кабінету Міністрів України № 211 , яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав позивача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому надання законодавцем Кабінету Міністрів України права визначати порядок виплат особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не означає, що останній, встановлюючи такий порядок, може допустити звуження змісту та обсягу прав таких осіб, встановлених цим же Законом. Тобто, Кабінет Міністрів України повинен був встановити зазначений порядок не порушуючи положень цього Закону.

Згідно довідці про зміни річного розпису бюджету (кошторису) на 2009рік, видатки державного бюджету, зокрема щорічна разова грошова допомога ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань, були зняті з рахунку Департаменту праці, тому за 2009рік виплатою повинно було займатись Головне управління праці.

Також необхідно зазначити, що адміністративний суд не наділений правом на призначення та визначення розміру належних виплат замість субєкту владних повноважень, ці дії відносяться до виключної компетенції субєкту владних повноважень - відповідача, а так відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягення з відповідача на користь позивача конкретно визначеної суми.

Судом також встановлено, що законні права позивача були обмежені шляхом прийняття окремих неконституційних положень нормативно-правових актів вищої сили, Законів України, крім того, про належну виплату позивачу щорічної допомоги на оздоровлення не було повідомлено, тому про факт порушення прав позивачу не було відомо. Також компенсації, пільги і гарантії, права на які передбачені чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (ст.48 Конституції України) та не може бути обмежене, тому строк позовної давності не поширюється на соціальні виплати. Отже, суд вважає, що строк для звернення до суду позивачем був пропущений з поважних причин, а тому вважає необхідним його поновити та розглянути позов по суті за весь період заявлених вимог.

Тому, оскільки виплата здійснювалась відповідачем із порушенням спеціального законодавства, вимоги позивача щодо виплати недоплаченої щорічної матеріальної допомоги з урахуванням індексу інфляції за 2006-2009рік підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7-12, 86, 159, 161-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В

Поновити ОСОБА_4 строк звернення до суду.

Позов ОСОБА_4 до Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради та Головного управління праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністраціі про визнання дій неправомірними та стягнення суми заборгованості задовольнити частково.

Визнати дії Департаменту праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради та Головного управління праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністраціі неправомірними .

Зобовязати Департамент праці та соціального захисту населення виконкому Миколаївської міської ради перерахувати, начислити та виплатити на користь ОСОБА_4 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2006-2008роки згідно ст.6-2 закону України «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, входячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленої на відповідних рік.

Зобовязати Головне управління праці та соціального захисту населення Миколаївської обласної державної адміністрації перерахувати, начислити та виплатити на користь ОСОБА_4 недоплачену грошову допомогу на оздоровлення за 2009 рік згідно ст.6-2 закону України «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, входячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленої на відповідних рік.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляціного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення заяви про апеляційне оскарження та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви.

Суддя Ленінського районного суду

м. Миколаєва Н.О. Румянцева