Справа № 2а-15891/09/0570
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2010-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

доповідач 1 інстанції - ОСОБА_1
суддя-доповідач - ОСОБА_2
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2010 року справа №2а-15891/09/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючий: Сіваченко І.В.

судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача від відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 С.П. ОСОБА_5 не з'явився не з'явився
розглянувши апеляційну скаргудержавна податкова інспекція у Кіровському районі м . Донецька
на постановуДонецького окружного адміністративного суду
від 02 грудня 2009 р.
по адміністративній справі№2а-15891/09/0570 (суддя Абдукадирова К.Е. )
за позовомОСОБА_6
до треті особи державна податкова інспекція у Кіровському районі м . Донецька
пропро визнання дій щодо відмови у включення до податкового кредиту суму фактично сплачених відсотків

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Донецька про визнання дій щодо відмови Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Донецька у включенні до податкового кредиту ОСОБА_6 суми відсотків фактично сплачених за іпотечним кредитом у 2008 році протиправними; зобов'язання Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Донецька виконати вимоги законодавства та включити до сум податкового кредиту платника податку ОСОБА_6, суму відсотків фактично сплачених за іпотечним кредитом у 2008 році.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2009 року у справі № 2а-15891/09/0570 позовні вимоги задоволені у повному обсязі.

Не погодившись з таким судовим рішенням Державна податкова інспекція у Кіровському районі м. Донецька подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на її необґрунтованість та на неправильне застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Позивач та його представник у судовому засіданні заперечували проти доводів, вказаних в апеляційній скарзі, та просили постанову суду першої інстанції залишити без змін. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_6 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» був укладений Кредитний договір № 107/013/2008, на умовах якого банк надав позивачу кредит у сумі 39 057 доларів США 88 центів. В цей же день, 29 січня 2008 року, для забезпечення повного і своєчасного виконання зобов'язань за цим договором, між сторонами був укладений та нотаріально посвідчений іпотечний договір, за яким банку передана в іпотеку строком до погашення основного зобов'язання за договором кредиту трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 та яка була придбана позивачем за договором купівлі-продажу від 29 січня 2008 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року 898-ІV, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З приписів абзацу 5 статті 5 цього Закону вбачається, що предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Відповідно до визначення, наведеного у пункті 1.5 статті 1 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22 травня 2003 року № 889-ІУ (надалі Закон України № 889), іпотечний житловий кредит - фінансовий кредит, що надається фізичній особі, товариству співвласників квартир або житловому кооперативу строком не менше п'яти повних календарних років для фінансування витрат, пов'язаних з будівництвом придбанням квартири (кімнати) або житлового будинку (його частини) (з урахуванням землі, що знаходиться під таким житловим будинком, чи присадибної ділянки), які надаються у власність позичальника з прийняттям кредитором такого житла (землі, що знаходиться під ним, чи присадибної ділянки) у заставу.

Згідно із пунктом 1.16 статті 1 Закону України № 889, податковий кредит - сума (вартість) витрат, понесених платником податку - резидентом у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг) у резидентів - фізичних або юридичних осіб протягом звітного року (крім витрат на сплату податку на додану вартість та акцизного збору), на суму яких дозволяється зменшення суми його загального річного оподатковуваного доходу, одержаного за наслідками такого звітного року, у випадках, визначених цим Законом.

Підпунктами 5.1.1 та 5.1.2 пункту 5.1 статті 5 Закону № 889 передбачено, що платник податку має право на податковий кредит за наслідками звітного податкового року. Підстави для нарахування податкового кредиту із зазначенням конкретних сум відображаються платником податку у річній податковій декларації.

Згідно із підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті 5 Закону України № 889, платник податку має право включити до складу податкового кредиту звітного року частину суми процентів за іпотечним кредитом, сплачених платником податку, яка розраховується за правилами, встановленими статтею 10 цього Закону.

Відповідно до пункту 10.1 статті 10 вказаного закону платник податку - резидент має право включити до складу податкового кредиту частину суми процентів за іпотечним житловим кредитом, фактично сплачених протягом звітного податкового року. Таке право виникає у разі, якщо за рахунок такого іпотечного житлового кредиту будується чи придбається житловий будинок (квартира, кімната), визначений таким платником податку як основне місце його проживання.

Порядок нарахування платником податку податкового кредиту для повернення надміру сплаченого податку встановлюється Інструкцією про податковий кредит, затвердженою наказом Державної податкової адміністрації України від 22.09.2003, № 442, (надалі - Інструкція № 442).

Згідно з підпунктом 3.1. пункту 3 Інструкції № 442, до складу податкового кредиту платник податку - резидент має право включити такі витрати, фактично понесені ним протягом звітного податкового року,у разі, якщо за рахунок іпотечного житлового кредиту будується чи придбається житловий будинок (квартира, кімната), визначений платником податку - резидентом як основне місце його проживання, платник податку - резидент має право включити до складу податкового кредиту частину фактично сплаченої протягом звітного податкового року суми процентів за таким іпотечним житловим кредитом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 15 квітня 2009 року позивач надав до податкового органу декларацію про доходи, одержані з 1 січня по 31 грудня 2008 року, у якій він зазначив місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1. У розрахунку суми податку з доходів фізичних осіб, що підлягає поверненню платнику податків або сплаті до бюджету, у тому числі, у зв'язку з нарахуванням податкового кредиту у рядку 1 розділу IV ним визначена сума податкового кредиту частини суми процентів за іпотечним житловим кредитом, фактично сплаченою ним протягом 2008 року у сумі 2 743 грн. 87 коп. Зазначений факт не спростовується відповідачем. За наслідками розгляду зазначеної декларації податковим органом телефоном було повідомлено позивача про відмову у включенні до податкового кредиту ОСОБА_6 суми відсотків фактично сплачених за іпотечним кредитом у 2008 році.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 червня 2009 року позивач звернувся до податкового органу з письмовою завою про вимогу надати обґрунтовану відповідь щодо причин відмови у включенні до податкового кредиту ОСОБА_6 суми відсотків фактично сплачених за іпотечним кредитом у 2008 році.

Листом від 20 липня 2009 року № 16607/17-213 на адресу позивача податковим органом була надана відповідь, згідно з якою йому повідомлено, що підставою відмови у включенні до податкового кредиту суми відсотків фактично сплачених за іпотечним кредитом у 2008 році є відсутність підтвердження реєстрації (внесення відомостей до паспортного документу) позивача за адресою знаходження житлового будинку, що стало предметом іпотечного кредиту. Одночасно було повідомлено, якщо ОСОБА_6 підтвердить факт проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, з 29 січня 2008 року, він має право протягом 2009 року подати декларацію для отримання податкового кредиту щодо фактично сплачених відсотків у 2008 році за користування іпотечним житловим кредитом.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки з поданих документів вбачається, що трикімнатна квартира - предмет іпотечного кредиту, придбана позивачем для особистого проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, за якою позивач має реєстрацію з 25 лютого 2009 року. Згідно акту від 10 листопада 2009 року, який наданий відповідачем до матеріалів справи встановлено, що у лютому 2009 року у квартирі був прописаний ОСОБА_6, який до наступного часу у ній проживає. Квартира протягом 2008 року знаходилася у незадоволеному стані та потребувала капітального ремонту.

Тому, саме, з цих підстав позивач не мав можливості проживати у кватирі, яка є предметом іпотеки, з моменту її придбання.

Приписами пункту 1.14 статті 1 Закону України № 889 визначено поняття податкової адреси фізичної особи - місце постійного або переважного проживання платника податку, місце податкової реєстрації платника податку, визначене згідно з законодавством.

У відповідності до статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір міста проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу зазначених норм вбачається, що вільний вибір місця проживання громадян України на території України не пов'язаний з обов'язковою умовою реєстрації цьому місці проживання, тому не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією та законами України. У даному випадку, мова йде про право позивача на податковий кредит, яке не може обмежуватися наявністю або відсутністю реєстрації місця проживання.

Крім того, із змісту частини 2 пункту 10.1 статті 10 Закону України № 889 вбачається, що право платника податку на включення до складу податкового кредиту частини суми процентів за іпотечним житловим кредитом, фактично сплачених протягом звітного податкового періоду, якщо за рахунок такого іпотечного житлового кредиту будується чи придбавається житловий будинок (квартира, кімната), визначений таким платником податку, як основне місце його проживання, прямо не залежить від місця його реєстрації.

Більш того, включення частини суми процентів за іпотечним кредитуванням згідно частини 2 пункту 10.1 статті 10 Закону України № 889 можливо і у випадку, якщо житло будується. В цій ситуації не можливо провести реєстрацію у, наприклад, будинку, який будується протягом кількох років та не може отримати поштової адреси без введення його в експлуатацію і т.і. Таким чином, закон №889 не повязує напряму можливість отримання податкового кредиту від наявності реєстрації в житловому обєкті. Як зазначено законом, платник податку визначає житло як основне місце свого проживання.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості включати проценти за іпотечним житловим кредитом стосовно кількох обєктів носять характер припущень і не впливають на сутність цього спору. У разі виявлення подібних фактів органам податкової служби слід діяти згідно законодавства.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для скасування постанови немає.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись ч. 1-3 ст. 160, ст.ст. 167, 195-196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Донецька залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 грудня 2009 року у справі № 2а-15891/09/0570 за позовом ОСОБА_6 до Державної податкової інспекції у Кіровському районі м. Донецька про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту набрання законної сили.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_2

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_3

З оригіналом згідно.

Суддя: І.В.Сіваченко