Справа № 813/142/15
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

11 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Кривенди О.В.,

суддів: Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -

розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за позовом її та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до департаменту містобудування Львівської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи - ОСОБА_8, приватне підприємство «Контрансбуд», про скасування наказу та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт,

в с т а н о в и л а:

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 11 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 березня 2016 року, у задоволенні позову відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 18 квітня 2016 року відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вказані судові рішення на підставі пункту 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 9 червня 2016 року звернулася до Верховного Суду України із заявою про її перегляд з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 КАС.

Відповідно до частини другої статті 239-2 КАС ухвалою судді Верховного Суду України від 13 червня 2016 року заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків заяви.

На виконання цієї ухвали 8 липня 2016 року до Верховного Суду України надійшла уточнююча заява ОСОБА_2 із необхідними документами.

У заяві ОСОБА_2 посилається на неоднакове застосування судами касаційної інстанції статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, статті 34 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності», статті 6-1 Закону України від 8 червня 2000 року № 1805-III «Про охорону культурної спадщини», статті 25 Закону України від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність», постанов Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1976 року № 11 «Про судове рішення» та 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», статей 171, 214, 220 КАС.

На обґрунтування заяви додано копії рішень Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2012 року, 17 червня 2014 року, 15 вересня 2015 року, 29 березня 2016 року (№№ К/9991/88623/11, К/800/43947/13, К/800/21839/15, К/800/25/16 відповідно), постанови Вищого господарського суду України від 22 квітня 2009 року, постанови Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року, які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах та процесуального права.

Проте постанови Вищого адміністративного суду України від 31 травня 2012 року та Вищого господарського суду України від 22 квітня 2009 року, не можна вважати такими, що дають підстави для допуску справи до провадження та перегляду її Верховним Судом України, оскільки цими рішенням не розв'язано спір по суті, а скасовано рішення судів попередніх інстанцій та направлено справи на новий судовий розгляд з огляду на наявність неповноти встановлення обставин справи, а відтак, вони не містять висновків щодо правомірності застосування норм права.

Додана до заяви постанова Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року також не є рішенням, на яке заявник може послатися як на приклад для перегляду з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 237 КАС, оскільки прикладом неоднакового застосування одних і тих самих норм права можуть бути лише рішення суду (судів) касаційної інстанції.

Аналіз інших долучених судових рішень та оскаржуваної ухвали не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування норм матеріального чи процесуального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлено відмінністю фактичних обставин, які були встановлені під час розгляду справ і з яких виходив Вищий адміністративний суд України при касаційному розгляді цих справ.

Як убачається із самої заяви, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків касаційного суду у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі та дослідження доказів. Відповідно до статті 235 КАС Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом, і перевірка правильності встановлення обставин справи не належить до компетенції Верховного Суду України.

Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої ОСОБА_2 заяви.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до департаменту містобудування Львівської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, треті особи - ОСОБА_8, приватне підприємство «Контрансбуд», про скасування наказу та реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 18 квітня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кривенда

Судді: І.Л. Самсін

О.О. Терлецький