Справа № 331/3266/16-а
Суддя: Антоненко М. В.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/331/75/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Антоненко М.В., при секретарі Кононіхін Д.Е., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа Кабінет Міністрів України про визнання дій суб'єкта владних повноважень антиконституційними, незаконними, злочинній службовій бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, щодо стягнення недоотриманої суми допомоги до 5-го травня, як інваліду війни 2-ї групи за 2016 рік,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача нарахувати та зробити виплату разової грошової допомоги до 5 травня 2015 року в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше зробленої виплати в розмірі 2600 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи у звязку з ліквідації її ядерних наслідків та відноситься до 1-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії А №065315 від 17.10.1991 року, має захворювання та інвалідність 2-ї групи відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ від 28.02.1991 року. Крім того, є інвалідом війни 2-ї групи та відповідно до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551 від 22.10.1993 року, позивач повинен отримувати разову грошову допомогу щорічно до 5 травня в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком. Оскільки, всупереч ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивачу з урахуванням Постанови КМУ №141 від 24.03.2016 року було виплачено 2600 грн, замість 8592 грн, а тому позивач був змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району позовні вимоги не визнала і просила відмовити у їх задоволенні, надала письмові заперечення проти позову.

В судове засідання представник Кабінету Міністрів України в особі головного спеціаліста відділу судової роботи та міжнародного співробітництва Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Варфоломєєвої О.Є. з'явилася, проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням НОМЕР_1.

Згідно відповіді Управління праці та соціального захисту населення по Жовтневому району Запорізької міської ради №01-09/В-94 від 20.04.2016 року, ОСОБА_1 роз'яснено порядок нарахування та виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у сумі 2600 гривень.

02.03.2016 року Кабінетом Міністрів України з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія законів «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», прийнята постанова №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та "»Про жертви нацистських переслідувань» (далі по тексту - Постанова №141).

Постановою №141 встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державної адміністрації (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення звязку або установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, що не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: II групи - 2600 гривень.

Відповідно до положень статей 113 та 116 Конституції України Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування тощо.

Частина друга ст. 46 Конституції України визначає, що право на соціальний захист гарантується, у тому числі, загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Як наголосив Конституційний Суд України в Рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, за рахунок бюджетних джерел забезпечується соціальний захист широких верств населення країни, серед яких особи, що отримують пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги. Це зобов'язує державу дотримуватися частин першої, третьої ст. 95 Основного Закону України, згідно з якими бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами; держава прагне до збалансованості бюджету України.

У той же час в Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 Коституційний Суд України зауважував на тому, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Як слідує з мотивувальної частини вищезгаданого Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Відповідно до положень абзаців другого та третього частини першої ст. 1 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій; державні соціальні гарантії - це встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами.

У Рішенні від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що невід'ємною складовою правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері.

А в Рішенні від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 Конституційний Суд України вказав, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до частини першої ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

У свою чергу, відповідно до частини 5 ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального забезпечення» щорічно до 5 травня інвалідам війни та прирівняним до них особам виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Таким чином, відповідне правове регулювання делеговано Кабінетові Міністрів України, а останній, приймаючи постанову №141, діяв у межах повноважень та у спосіб, які визначені чинним законодавством України, а, визначаючи розміри разової щорічної допомоги, виходив з передбачених Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» бюджетних асигнувань.

Крім того, з урахуванням положень ст. 2 ЗУ «Про прожитковий мінімум», ст. 1 та частини першої ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також визначених частиною третьою ст. 28 цього ж Закону обмежень, а саме: непоширення мінімального розміру пенсії за віком, на правовідносини, що виникають на підставі інших законів, - Кабінет Міністрів України, встановивши постановою №141 розмір виплати разової грошової допомоги учасникам війни до 5 травня, як однієї із соціальних гарантій, діяв правомірно.

Більш того, в рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року (Заява N 43331/12, справа «Великода В.Н. проти України») Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 4, 8-11, 160-163 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району, третя особа Кабінет Міністрів України про визнання дій суб'єкта владних повноважень незаконними та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення недоотриманої суми, щорічної допомоги на оздоровлення за 2016 р., як інваліду Чорнобиля 2-ї групи - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі складання постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається відповідно до вимог ст. 186 КАС України.

Суддя М.В. Антоненко