Справа № П/811/3447/15
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2016-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року справа №П/811/3447/15

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі

колегії суддів:

головуючого судді Брегея Р.І.,

суддів Жука Р.В. та Мирошничека В.С.,

в присутності секретаря судового засідання Побочій О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2В

і представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління міністерства внутрішніх справ України у Кіровоградській області (далі Управління), Міністерства внутрішніх справ України (далі Міністерство), Національної поліції України (далі Поліція), Олександрійського РВ УМВС України в Кіровоградській області (далі Відділ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з заявою до відповідачів про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з органів внутрішніх справ, поновлення на посаді, виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги.

Стверджував, що виявив бажання бути звільненим з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на службу до органів поліції.

Вважає наказ Управління про звільнення через скорочення штатів незаконним, що спричинило моральні страждання, корті оцінив у 20000 грн.

На його думку, Міністерство повинно прийняти його на службу до органу поліції.

Представник Управління заперечив стосовно задоволення позову.

Пояснив, що ОСОБА_1 не подав рапорт про звільнення його у зв'язку з переходом на службу до Поліції (не виявив бажання продовжити проходження служби у новому органі).

Зазначив, що це і стало підставою звільнення з органів внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відділ заперечив стосовно задоволення позову.

У письмових поясненнях зазначив, що позивач не виявив бажання проходити службу в органах поліції (не подав рапорт).

Міністерство та Поліція також заперечили щодо задоволення позову з цих же підстав.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків і дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, 06 серпня 2015 року опубліковано Закон України "Про Національну поліцію" (далі Закон), який набрав чинності з 07 листопада того ж року.

На час прийняття і опублікування Закону позивач проходив службу в органах внутрішніх справ, обіймаючи посаду оперуповноваженого кримінальної міліції у справах дітей кримінальної міліції Відділу, та навчався у вищому навчальному закладі МВС (Том 1 а.с.14, 17-21).

У судовому засіданні ОСОБА_1 показав, що 26 листопада 2015 року в приміщенні Відділу в присутності працівника ОСОБА_4 написав рапорт, який адресувався керівнику Міністерства, в котрому висловив бажання продовжити проходження служби в органах поліції.

Зазначив, що рапорт залишив в кабінеті, в якому розміщалась ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що позивач після прибуття з навчання з'явився до Відділу з метою написати рапорт про бажання проходити службу в органах поліції.

Стверджувала, що збирати рапорти атестованих працівників (за встановленою формою) їй доручило керівництво Відділу.

Керівник Відділу підтвердив показання свідка ОСОБА_4І . в частині надання доручення (Том 2 а.с.61).

У запропонованій формі написання рапорту не зазначалась майбутня посада (Том 1 а.с.217).

Цю форму надіслало Управління (Том 1 а.с.213-216).

27 жовтня 2015 року Відділ подав до Управління список працівників, які виявили бажання продовжувати службу в органах поліції (Том 2 а.с.27-29, 39-43).

Цей список склала ОСОБА_4

Серед згаданих працівників зазначено і ОСОБА_1

В період з 28 жовтня по 06 листопада 2015 року позивач перебував на службі.

03 листопада 2015 року Управління надіслало до Відділу зразки рапорту про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом до Поліції та заяви про прийняття на службу до неї.

Свідок ОСОБА_5, котра обіймала посаду працівника кадрової служби Відділу, показала наступне:

- рапорти працівники писали 06 листопада 2015 року в актовій залі;

- рапорти не реєструвались, а складались на столі в цій же залі;

- вона не чула, щоб ОСОБА_1 публічно висловлювався про небажання проходити службу у Поліції, як і не бачила факту написання ним рапорту;

- рапорти працівники подавали протягом дня;

- рапорти передавались нею до Управління того ж дня і їх кількість не зазначалась у жодному письмовому документі, який би доводив факт отримання (передачі);

- заяви про прийняття на службу до Поліції працівники складали наступного дня.

06 листопада 2015 року керівник Управління прийняв наказ №383 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ на підставі пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (скорочення штатів) (далі Положення) (Том 1 а.с.14).

Позивач стверджував, що 06 листопада 2015 року в актовій залі приміщення Відділу написав рапорт про звільнення зі служби з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на службу до Поліції.

З наказом про звільнення позивач ознайомлений того ж дня, що доводиться його підписом у розписці (Том 1 а.с.59-60).

Керівник Головного управління Поліції в Кіровоградській області (далі Управління поліції) призначений на посаду наказом Поліції від 06 листопада 2015 року №2 о/с з наступного дня.

Упродовж з дня звільнення ОСОБА_1 не звертався до Управління поліції з заявою про прийняття на службу як колишнього працівника органів внутрішніх справ, який виявив бажання проходити службу у Поліції (Том 2 а.с.215).

Усі працівники Відділу, які подали рапорти про звільнення у зв'язку з переходом на службу до Поліції, звільненні з органів внутрішніх справ на підставі пункту 64 "з" Положення.

Керівник Управління поліції повідомив, що жодному працівнику Відділу, який 07 листопада 2016 року подав заяву про прийняття на службу, не відмовили у задоволенні (Том 2 а.с.123).

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, порядок призначення поліцейськими колишніх працівників міліції встановлено, пунктами 9-10 Розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону.

Так, цими нормами права визначено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

На виконання вимог Закону Уряд України прийняв постанову від 16 вересня 2015 року №730 про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ.

Відповідно до приписів пункту 8 Розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону ОСОБА_1 з дня його опублікування (06 серпня 2015 року) попереджений про майбутнє звільнення.

Таким чином, до 06 листопада 2015 року (включно) в Управління виник обов'язок звільнити позивача зі служби в органах внутрішніх справ, а в Управління поліції вирішити питання про його прийняття на службу до поліції у разі виявлення бажання.

Таке бажання повинно бути відображено у письмовій формі.

З урахуванням обставин справи Управління поліції не могло виконати згаданий обов'язок до 06 листопада 2015 року (включно), оскільки його керівник приступив до виконання обов'язків лише з наступного дня.

Отже, Управління звільняло працівників Відділу (06 листопада 2015 року) на підставі пункту 64 "з" Положення (перехід на роботу до іншого центрального органу) виключно на підставі рапорту про таке звільнення та за відсутності доказів прийняття на службу до Управління поліції.

Проаналізувавши обставини справи, роблю висновок, що станом на 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 виявив бажання проходити службу в органах поліції.

Доказом цього є наявність його прізвища в списку осіб, які виявили таке бажання, котрий складений Відділом на підставі рапортів працівників 27 жовтня 2015 року.

Оскільки, Управління поліції розпочало діяльність лише 07 листопада 2015 року, тому позивач не мав змоги до 06 листопада того ж року направити заяву про прийняття на службу до поліції.

Розуміючи це, Управління доручило Відділу зібрати такі заяви і відповідні рапорти про звільнення від його працівників.

Проаналізувавши показання свідка ОСОБА_5, суд зробив висновок, що Управління та Відділ не створили належних умов реєстрації, прийняття, передачі згаданих рапортів.

А це не виключає можливість їх втрати.

Більше того, факт навчання позивача в навчальному закладі МВС доводить наявність бажання працювати у правоохоронних органах, як і рапорт керівнику Міністерства від 26 жовтня 2015 року.

Підсумовуючи, суд робить висновок, що ОСОБА_1 06 листопада 2015 року подав через Відділ до Управління рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ у зв'язку з переходом на службу до органів поліції.

Отже, оскаржений наказ Управління в частині підстави звільнення суперечить сукупності приписів пунктів 9-10 Розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону (позивач виявив бажання працювати в Поліції) і фактичним обставинам справи (усі працівники Відділу не були прийнятті до Управління поліції до 06 листопада 2016 року, однак у зв'язку з цим не звільнялись зі служби в органах внутрішніх справ на тій підставі, на якій звільнили ОСОБА_1В.).

Це ж є доказом того, що наказ про звільнення позивача в частині підстави прийняття такого рішення носить дискримінаційний характер.

Таким чином, в Управління виник обов'язок звільнити позивача зі служби в органах внутрішніх справ на підставі пункту 64 "з" Положення (у зв'язку з переходом у встановленому порядком на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації)).

Частиною 3 статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Зміна підстави звільнення ОСОБА_1 не тягне за собою його поновлення на роботі у органі, який ліквідовано.

Починаючи з 07 листопада 2015 року у позивача не існувало перешкод стосовно звернення до Управління поліції з заявою про прийняття на службу як колишнього працівника органів внутрішніх справ, який виявив бажання продовжити проходження служби у новоутвореному правоохоронному органі.

А тому, суд відмовляє у задоволенні позову і в частині вимог про стягнення середнього заробітку і моральної шкоди.

Зміна підстави звільнення надасть можливість ОСОБА_1 вимагати від Управління поліції прийняття на службу у відповідності до приписів Прикінцевих і Перехідних положень Закону (процедура для колишніх працівників органів внутрішніх справ).

Підсумовуючи, суд робить висновок про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити частково.

Змінити підставу звільнення ОСОБА_1 у наказі Управління міністерства внутрішніх справ України у Кіровоградській області від 06 листопада 2015 року №383 о/с на пункт 64 "з" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у зв'язку з переходом у встановленому порядком на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації)).

В іншій частині позову відмовити у задоволенні.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Повний текст постанови виготовлено 13 липня 2016 року.

Головуючий - суддя Р.І. Брегей

судді: Р.В. Жук

ОСОБА_6