Справа № 804/3222/16
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2016-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

03 червня 2016 р. Справа № 804/3222/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановський Р.А., розглянувши матеріали позовної заяви Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Дніпропетровську Дніпропетровської області до Відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровське міськрайонне управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області» в особі голови комісії ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод», Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця», ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування акту, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Дніпропетровську Дніпропетровської області звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративого суду із позовом до Відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровське міськрайонне управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області» в особі голови комісії ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод», Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця», ОСОБА_2 із позовними вимогами про:

визнання протиправними дії Відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровське міськрайонне управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області» в особі голови комісії ОСОБА_1 субєкта владних повноважень щодо складання і затвердження Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 за формою П-4 від 21.01.2016р.;

скасування Акту розслідування причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 за формою П-4 від 21.01.2016р.;

зобовязання Відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровське міськрайонне управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області» в особі голови комісії ОСОБА_1 призначити повторне (додаткове) розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_2.

Проаналізувавши зміст позовних вимог Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Дніпропетровську Дніпропетровської області та викладених у позовній заяві обставин, суд доходить до висновку, що позовну заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з ч.1 та ч.2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративного суду можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлений інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Слід зауважити, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції може бути переданий на вирішення адміністративного суду спір, який виник між двома (кількома) конкретними суб'єктами суспільства стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти відповідно зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб'єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Так, у даному спорі Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Дніпропетровську Дніпропетровської області - не є суб'єктом владних повноважень, не здійснює у цих відносинах владних управлінських функцій, тому спір не набуває ознак публічно-правового.

Слід зауважити, що у рекомендаціях п.2 і Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 зазначено, якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, суд вважає, що у правовідносинах між позивачем та відповідачем зі сторони позивача не виникло відносно відповідача жодних владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У відповідності до ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України;

6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Так, положення п. 5 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України кореспондуються із п.5 ч.4 ст. 50 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом якого відповідачами в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх обєднання, юридичні особи, які не є субєктами владних повноважень, лише за адміністративним позовом субєкта владних повноважень, поданим у випадках, встановлених законом.

Статус Фонду соціального страхування від нещасних видатків та професійних захворювань, в тому числі його виконавчої дирекції та відділень виконавчої дирекції, правові основи їх діяльності, функції та повноваження визначені Законом України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності від 23.09.99 №1105-ХІV, Положенням про виконавчу дирекцію Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, затвердженим постановою правління Фонду від 20.04.2001 N 15 (із змінами та доповненнями), Типовим положенням про управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Фонду від 20.04.2001 N 17 (із змінами та доповненнями), Типовим положенням про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в районах та містах обласного значення, затвердженим постановою правління Фонду від 20.04.2001 N 19 (із змінами та доповнення) та Положенням про Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Дніпропетровську Дніпропетровської області, затвердженого наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Дніпропетровській області №197 від 01.04.2014р.

Зазначеними нормативними актами не встановлено право Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Дніпропетровську Дніпропетровської області на предявлення адміністративного позову з оскарження актів розслідування причин виникнення професійного захворювання територіальних органів Державної санітарно-епідеміологічної служби України.

Як вбачається із матеріалів поданого позову, підставою для звернення із цим позовом є незгода позивача із складеним відповідачем ОСОБА_3 розслідування причин виникнення професійного захворювання у ОСОБА_2 за формою П-4 від 21.01.2016р.

Відповідно до Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації затвердженного наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005р. №34/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12.04.2005р. за №381/10661 нормативно-правовим актом визнається офіційний письмовий документ, прийнятий уповноваженим на це субєктом нормотворенням у визначеній законодавством формі та встановленою законодавством процедурою, спрямованим на регулювання суспільних відносин, що містить норми права, носить загальний чи локальний характер та застосовується неодноразово. Що стосується актів ненормативного характеру (індивідуальних актів) то вони породжують права і обовязки тільки у того субєкта, якому вони адресовані.

Зазначений акт не є актом ненормативного характеру, який може бути предметом оскарження у адміністративній справі.

У даному випадку акт розслідування причин виникнення професійного захворювання відповідача, який позивач оскаржує, не є актом індивідуальної дії, позивач не наділений правом оскарження даного акту, а також відповідач не є субєктом владних повноважень, чи особою, якій делеговані такі повноваження законом по відношенню до позивача.

Крім цього, предмет спору стосується власне прав і інтересів громадянина ОСОБА_2, а саме - права на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в разі часткової втрати працездатності, що у розумінні ст.2 Кодексу законів про працю України віднесено до трудового спору.

Отже, з урахуванням норм ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки законодавством передбачено інший порядок його розгляду. Таким чином, позивач може звернутися з відповідними позовними вимогами до відповідного суду загальної юрисдикції.

З урахуванням зазначених обставин, суд доходить до висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, що відповідно до п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо, заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Розяснити позивачу, що відповідно до вимог ч. 5 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 17, 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Дніпропетровську Дніпропетровської області до Відокремленого структурного підрозділу «Дніпропетровське міськрайонне управління Головного управління Держсанепідемслужби у Дніпропетровській області» в особі голови комісії ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Дніпропетровський олійноекстракційний завод», Державного закладу «Дорожня клінічна лікарня станції Дніпропетровськ ДП «Придніпровська залізниця», ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, скасування акту, зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Копію ухвали разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 186 та 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_4