Справа № 807/96/16
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2016 рокум. Ужгород № 807/96/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Гелетей А.В.

за участю:

позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1;

відповідача: Мукачівська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Закарпатській області, представник ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ФОП ОСОБА_1В.) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі-відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за № НОМЕР_1 від 30.12.2015р. (форма С) Мукачівської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), прийнятого на підставі акта перевірки № 0350/07/16/21/НОМЕР_2 від 14.12.2015р.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02 січня 2016 року позивачка отримала податкове повідомлення-рішення від 30.12.2015р. за № НОМЕР_1 форми «С» про застосування штрафних санкцій в розмірі 17 000,00 грн., в якому зазначено, що на підставі акту перевірки № 0350/07/16/21/НОМЕР_2 від 14.12.2015р. встановлено порушення ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» № 481/95-ВР від 19.12.1995р. та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 глави 4 розділу ІІ Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010р. (далі - ПК України) та згідно абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону України № 481/95-ВР від 19.12.1995р., - до позивачки застосовано штрафну санкцію в розмірі 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень).

Позивачка не погоджується з податковим повідомленням-рішенням від 30.12.2015р. за № 2 форми «С» про застосування штрафних санкцій в розмірі 17 000,00 грн. на підставі акту перевірки № 0350/07/16/21/НОМЕР_2 від 14.12.2015р., вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

02.02.2016 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гебеш С.А.) позовну заяву ОСОБА_1 до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без руху (а.с.23-24).

03.03.2016 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гебеш С.А.) відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (а.с.2).

У відповідності до Розпорядження від 10.05.2016 року № 131 (а.с.52) було призначено повторний автоматичний розподіл справи № 807/96/16, у зв'язку з припиненням повноважень судді Гебеша С.А.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями (а.с.53), судову справу № 807/96/16 розподілено судді Шешені О.М.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, наведених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо задоволення позову з підстав, викладених в запереченнях на адміністративний позов (а.с.43) та просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно зясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу відповідно до наказу від 02.12.2015 року № 448 та направлень від 04.12.2015 року № 822/21-02 (а.с.46) та від 04.12.2015 року № 823/21-02 (а.с.47) інспекторами Головного управління ДФС у Закарпатській області проведено фактичну перевірку господарської діяльності позивача за адресою с. Негрово, вул. Майдан Миру, 3 «А», Іршавського району Закарпатської області, де здійснює господарську діяльність Фізична особа-підприємець ОСОБА_1. Під час перевірки встановлено зберігання алкоголю в місці, не внесеному до Єдиного реєстру місць зберігання, а саме в приміщенні магазину 10 пляшок пива «Оболонь» на загальну суму 90 грн. 00 коп. ємністю 0,5 л. та вмістом спирту 4,5 % (виробник ПАТ «Оболонь»).

За результатами проведеної перевірки складено ОСОБА_2 № 0350/07/16/21/НОМЕР_2 від 14.12.2015 року (а.с.9-10), (далі ОСОБА_2 перевірки), відповідно до якого позивачем порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995р. № 481/95-ВР (далі Закон України № 481/95-ВР), а саме зберігання алкогольних напоїв у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

На підставі ОСОБА_2 перевірки, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» № НОМЕР_1 від 30.12.2015р. про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 17 000,00 грн. згідно з абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону України № 481/95-ВР (а.с.14).

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивачка оскаржила його в судовому порядку.

Зокрема, в позовній заяві ФОП ОСОБА_1 вказує на те, що перевірка взагалі не проводилась, а ОСОБА_2 перевірки від 14.12.2015р. взагалі не складено не було. Понад це, позивачка стверджує, що інспектори ГУ ДФС у Закарпатській області з наказом про проведення перевірки та з направленнями її не ознайомили та про їх наявність навіть не повідомили, відтак вважає це порушенням вимог щодо порядку та підстав проведення перевірок відповідно до статей 75, 80, 81 ПК України.

Однак, твердження позивачки суд відхиляє, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 75 ПК України: контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України: фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

У відповідності до ст. 80 ПК України: фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п. 80.2 ст. 80 ПК: фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин:

у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

неподання суб'єктом господарювання в установлений законом строк обов'язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 ПК України;

у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно зі статтею 81 ПК України: посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених ПК України, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених ПК України, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як вбачається та підтверджено в матеріалах справи, відповідно до направлень від 04.12.2015 року № 822/21-02 та від 04.12.2015 року № 823/21-02, направлення про проведення фактичної перевірки від 04.12.2015р. № 822/21-02 та направлення від 04.12.2015р. № 823/21-02 та копію наказу від 02.12.2015 року № 448 про проведення фактичної перевірки було вручено позивачці 11.12.2015р., що підтверджується особистими підписами Приватного підприємця ОСОБА_1 на обидвох направленнях (а.с.46-47).

Разом з тим, ст. 86 ПК України встановлює порядок оформлення результатів проведення перевірок.

Зокрема, відповідно до п. 86.1 ст. 86 ПК України: результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт.

Згідно з п. 86.5 ст. 86 ПК України: ОСОБА_2 (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

У разі якщо платник податків (його відокремлені підрозділи) здійснює свою діяльність не за основним місцем обліку платника податків, контролюючий орган, який проводив перевірку, не пізніше трьох робочих днів з дня реєстрації акта (довідки) в цьому органі направляє акт (довідку) до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. Копія акта (довідки) перевірки з відміткою про реєстрацію в журналі реєстрації актів (довідок) перевірок зберігається у контролюючому органі, який проводив перевірку.

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його законними представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

В ОСОБА_2 (довідці) № 000108 про результати фактичної перевірки з питань додержання субєктами господарювання вимог встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання про здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами (а.с.9-10) чітко зазначено, що днем фактичної перевірки було 11 грудня 2015р., а днем реєстрації ОСОБА_2 перевірки № 0350/07/16/21/НОМЕР_2 від 14.12.2015 року Мукачівською ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області є 14 грудня 2015 року (а.с.9).

Зокрема, в даному випадку, оскільки платник податків ФОП ОСОБА_1 здійснює свою діяльність у с. Негрово, Іршавського району Закарпатської області, а основним місцем обліку платника податків є с. Залужжя, Мукачівського району, Закарпатської області, вул. Польова, буд. 11 (підтверджується копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а.с.12), таким чином строк щодо реєстрації ОСОБА_2 (довідки) в контролюючому органі за основним місцем обліку платника податків, а саме в Мукачівській ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області дотримано відповідно до норм податкового законодавства.

Окрім цього, як вбачається з ОСОБА_2 перевірки при проведенні перевірки ФОП ОСОБА_1 жодних зауважень до акту перевірки немає, що підтверджується її особистим підписом на ОСОБА_2 перевірки (а.с.10 на звороті).

Таким чином, доводи ФОП ОСОБА_1, викладені у позовній заяві щодо не складення ОСОБА_2 перевірки та порушення вимог щодо проведення фактичної перевірки є безпідставними.

Не заслуговує на увагу також посилання позивача на ч. 3 розділу ІІ Закону України № 71-VIII від 28.11.2014р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи»: установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України, тобто на мораторій щодо проведення перевірок щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Разом з тим, цією ж нормою чітко визначено, що зазначене обмеження не поширюється з 1 січня 2015 року на перевірки субєктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку другої групи в 2015 році, то в даному випадку, для розгляду та вирішення даної адміністративної справи, ця обставина значення немає, оскільки предметом даного спору є порушення позивачем вимог ст. 15 Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» за зберігання алкогольних напоїв в місці зберігання, не внесеному в Єдиний реєстр місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів та застосування до нього штрафних санкцій.

Водночас, даючи правову оцінку обставинам даної справи, суд наголошує на наступне.

Відповідно до ч. 35 ст. 15 Закону України № 481/95-ВР: зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб'єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.

Зазначена норма встановлює обовязок субєктів господарювання зберігати алкогольні напої та тютюнові вироби виключно в спеціальних містах зберігання.

За порушення вищезазначеної норми, абз. 11 ч. 2 ст. 17 Закону України № 481/95-ВР встановлено відповідальність у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - у розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17 000 грн.

Відповідно до абз. 21 ст. 1 Закону України № 481/95-ВР: місце зберігання місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Згідно з абз. 22 ст. 1 Закону України № 481/95-ВР: Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Таким чином, Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачає обов'язковість внесення відомостей про місце зберігання до Єдиного реєстру.

Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб'єкта господарювання з обов'язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків (ч. 36 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»).

Порядок ведення Єдиного реєстру місць зберігання затверджено Наказом Державної податкової адміністрації України від 28 травня 2002 року № 251 (далі Порядок № 251).

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 251: Для внесення місць зберігання спирту або алкогольних напоїв або тютюнових виробів до Єдиного реєстру суб'єкти підприємницької діяльності подають заяву до Департаменту контролю за виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів Державної податкової адміністрації України або до регіонального управління Департаменту за місцезнаходженням місця зберігання.

Про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру видається довідка.

Згідно з п. 2.3. Порядку № 251: Довідка видається Департаментом або його регіональним управлінням, до якого була подана заява про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру, уповноваженому представнику заявника (керівнику чи іншій особі за довіреністю) або надсилається рекомендованим листом на адресу заявника. Довідка про внесення місця зберігання спирту до Єдиного реєстру видається протягом п'яти календарних днів від дати подання заяви, а довідка про внесення місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів до Єдиного реєстру - протягом семи календарних днів від дати подання заяви. Про видачу довідки Департамент або його регіональне управління повідомляє орган державної податкової служби за місцем реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності та за місцезнаходженням місця зберігання.

У відповідності до п. 2.5 Порядку № 251: довідка повинна перебувати у місці зберігання та пред'являтися працівникам контролюючих органів, які мають відповідні повноваження на здійснення перевірки.

Тобто, доказом внесення місця зберігання алкогольних напоїв або тютюнових виробів до Єдиного реєстру місць зберігання є видана довідка встановленого зразка.

Судом встановлено, що на час проведення перевірки у позивача були відсутні докази внесення місця зберігання алкогольних напоїв до Єдиного реєстру, а також така довідка не була надана суду, як доказ, який б спростовував висновки відповідача. У звязку з цим, позивачем було порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Окрім цього, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 38 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»: суб'єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

Таким чином, посилання позивачки в позовній заяві на доводи щодо зберігання алкогольних напоїв в іншому місці, тобто окремо від місця торгівлі алкогольними напоями, суд відхиляє оскільки норми ч. 38 ст. 15 Закону України № 481/95-ВР поширюються виключно на юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які отримали ліцензію на право роздрібної чи оптової торгівлі алкогольними напоями або тютюновими виробами.

Як встановлено судом, ліцензії на право здійснення роздрібної чи оптової торгівлі алкогольними напоями у позивача немає, що підтверджується ОСОБА_2 перевірки, де в графі: «п. 2 «Описова частина», чітко зазначено: ліцензія на право здійснення роздрібної чи оптової торгівлі алкогольними напоями відсутня (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем фактично підтверджено факт зберігання на момент проведення перевірки пива пляшкового «Оболонь» в кількості 10 пляшок на загальну суму 90 грн. Це підтверджується поясненнями ОСОБА_1 заступнику начальника Головного управління ДФС у Закарпатській області ОСОБА_3 від 11.12.2015р. (а.с.45).

Даний доказ додатково підтверджує факт зберігання алкогольних напоїв в місці зберігання, не внесеному в Єдиний реєстр місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Отже, виходячи з наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення - рішення від 30.12.2015 року № НОМЕР_1, яким до позивачки застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 17 000,00 грн. винесене з дотриманням норм чинного законодавства та не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Отже, беручи до уваги надані сторонами докази по справі та враховуючи положення ч. 2 ст. 71 КАС України, в силу яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності обов'язок щодо доказування покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність прийнятого ним податкового повідомлення-рішення від 30.12.2015р. № НОМЕР_1.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до Мукачівської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за № НОМЕР_1 від 30.12.2015р. (форма С) про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в розмірі 17 000 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок) - відмовити.

2.Постанова суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

СуддяОСОБА_4

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 14.07.2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови виготовлено та підписано 15.07.2016 року.