Справа № 205/2493/16-а
Суддя: Басова Н. В.
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

26.05.2016 Єдиний унікальний номер 205/2493/16-а
П О С Т А Н ОВ А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Басової Н.В.

при секретарі Сахончик Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 25 березня 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом в якому вказала, що вона вийшла на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» 23 липня 2014 року та продовжує працювати на державній службі. З 01.04.2015 року відповідачем зупинено виплату пенсії, посилаючись на те, що вона є державний службовцем. Вважає, дії відповідача безпідставним і такими, що порушують її конституційні права. Позивач 26.02.2016 року звернулася до відповідача з письмовою заявою про відновлення виплати пенсії. Однак позивачу було відмовлено. Позивач просила визнати неправомірними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2015 року; зобовязати відповідача поновити з 01.04.2015 року виплату пенсії ОСОБА_1 у призначеному розмірі і продовжувати її щомісячну виплату в подальшому без будь-яких обмежень; стягнути судові витрати.

Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та просила задовольнити.

Представник відповідача направив письмові заперечення, згідно яких позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні, та слухати справу у їх відсутність. Згідно письмових заперечень посилався на те, що ОСОБА_1 призначена пенсія за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». 01 квітня 2015 року виплата пенсії була припинена, оскільки позивач працює на державній службі, а відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення» № 213, пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», не виплачуються. Таким чином, позивач у зазначений нею період не мала права на жодний вид пенсії. Вважають дії УПФУ правомірними і просять в задоволенні позову відмовити.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 вийшла на пенсію за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» 23 липня 2014 року, перебуває на обліку в Правобережному обєднаному управлінні Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську та працює на посаді державного службовця.

З матеріалів справи вбачається, що з 01.04.2015р. позивачу було зупинено виплату пенсії за віком, оскільки вона працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Не погоджуючись з діями відповідача щодо припинення виплати їй пенсії, позивач 26.02.2016 року звернулась до УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська з заявою про поновлення її права на отримання пенсії з 01.04.2015р., та продовження її виплати в подальшому.

На звернення позивача УПФУ в Ленінському районі м. Дніпропетровська надало відповідь від 10.03.2016р., в якій, з посиланням на Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», повідомив, що оскільки позивач працює саме на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Закон України «Державну службу», то виплата пенсії, була припинена з 01.04.2015 року.

Вищенаведені обставини не є спірними.

Вирішуючи питання правомірності припинення виплати пенсії позивачу, суд виходить з наступного.

Як встановлено абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) в редакції, яка чинна з 01.04.2015 р., тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України", «;Про державну службу», «;Про прокуратуру", «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідач вважає, що оскільки позивач у зазначеній в позові період працювала на посаді державного службовця, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених, зокрема, Законом України «Про державну службу», то в період з 1 квітня 2015 року жодна з видів пенсій, виплачуватись не повинна.

Суд зазначає, що станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213)у разі неприйняття до 1 червня 2015року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", «;Про прокуратуру", «;Про судоустрій і статус суддів», «;Про статус народного депутата України», «;Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «;Про службу в органах місцевого самоврядування», «;Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не був прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом у період з 01.06.2015р. по 31.12.2015р. не призначались.

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працювала позивач, не давала права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» , у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 Закону № 1058 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 01 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії були відсутні.

В зв'язку з викладеним, дії відповідача щодо невиплати позивачеві пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.06.2015р.. є незаконними.

При цьому, суд також зважає на наступне.

Згідно з ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Статтею 100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Частина 2 цієї статті передбачає, що позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Як вбачається з адміністративного позову, нарахування та виплату призначеної позивачу ОСОБА_1 пенсії припинено з 01.04.2015 року, дій відповідача неправомірними є з 01.06.2015 року.

Оскільки пенсійні виплати є щомісячними, тому про порушення свого права (якщо позивач вважає його порушеним) позивач могла дізнатися, при черговому отриманні (неотриманні) пенсії кожного місяця.

З вказаним адміністративним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 25.03.2016р. пропустивши шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ст.99 КАС України, щодо позовних вимог за період з 01.04.2015р. по 24.09.2015р.

Позивач не просить поновити пропущений строк, тому відсутні підстави для визнання причин пропуску шестимісячного строку звернення до адміністративного суду поважними.

Враховуючи відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду, вимоги щодо визнання дій відповідача неправомірними та зобов'язання поновити виплату пенсії за період з 01.04.2015 року по 24.09.2015 року підлягають залишенню без розгляду.

Позовні вимоги в частині визнання протиправними дії відповідача та про відновлення виплати пенсії за віком за період з 25 вересня 2015р. є такими, що підлягають задоволенню у зв'язку з відсутністю у зазначений період підстав для її невиплати, передбачених ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 94 КАС України та ЗУ «Про судовий збір», відповідно до яких судові витрати у вигляді судового збору -551,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 8,22,55,95,64, 124,152 Конституції України, Законом України «Про державну службу», Законом України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», ст. ст. 6 - 14, 17, 21, 69-71, 74, 86, 158 163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську щодо припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком, призначеної у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Зобов'язати Правобережне обєднане управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську поновити з 25 вересня 2015 року ОСОБА_1 виплату призначеної пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії за період з 01.04.2015 року по 24.09.2015 року залишити без розгляду.

Стягнути з Правобережного обєднаного управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 551 грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Ленінський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Басова