Справа № 2-а-6199/11
Суддя: Іващенко Ю. А.
Дата ухвалення: 2011-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області
Справа № 2-а-6199/2011 р.
ПОСТАНОВА Іменем України

14 вересня 2011 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

у складі: головуючого - судді Іващенка Ю.А., при секретарі - Ануфрієва Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з м. Лубни справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України в Лубенському районі про визнання дій неправомірними та зобовязання нарахувати щомісячну компенсацію за втрату годувальника,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 29.06.2011 року звернулась з позовом до суду до управління пенсійного фонду України в Лубенському районі про визнання дій неправомірними та зобовязання нарахувати щомісячну компенсацію за втрату годувальника, прохаючи суд визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови в перерахунку щомісячної компенсації за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до ст.ст.52, ч.З ст.67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», надалі Закон №796-Х!І, та зобовязати відповідача провести перерахунок вказаних соціальних виплат у відповідності до вимог вказаних статей з 01.12.2010 року, а саме згідно ст.52 Закону щомісячної компенсації у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком з урахуванням вимог ч.З ст. 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію за віком , до пенсії за віком їй призначено щомісячну компенсацію за втрату годувальника відповідно до ст.52 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір якої становить 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що не відповідає чинному законодавству.

В судове засідання позивач не з»явилася, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов прохала задовольнити.

Представник відповідача - управління Пенсійного фонду України в Лубенському районі Полтавської області в судове засідання не з»явився, відповідач направив на адресу суду листа з проханням розглядати справу за відсутності їх представника, в задоволенні позову прохали відмовити.

У зв»язку з викладеним відповідно до ст. 41 КАС України судом не проводилося фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Таким чином, суд вирішив можливим розглянути справу у відсутності позивача та представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 04.05.2011 року звернулася до відповідача УПФУ в Лубенському районі з заявою про нарахування згідно ст.52 Закону щомісячної компенсації у зв»язку з втратою годувальника у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, (а.с. 8).

На дану заяву листом від 10.06.2011 року відповідач відповів відмовою, (а.с. 9).

Позивачка є пенсіонером та перебуває на обліку у відповідача, тобто є непрацездатною, отримує у УПФУ в Лубенському районі щомісячну компенсацію за втрату годувальника відповідно до ст.52 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», розмір якої становить 10 % прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема учасників ліквідації наслідків на ЧАЄС, визначені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали унаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-ІІ, оскільки відповідно до статті 50 Конституції України кожен має право на безпечне для життя і здоров»я довкілля та на відшкодування завданої порушенням цього права шкоди. Розділ 8 цього Закону передбачає правила призначення та виплати пенсії і компенсації особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4. Стаття 54 цього закону передбачає, що пенсія з разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім»ї померлого годувальника , які були на його утримані у розмірі на одного непрацездатного члена сім*ї -50% пенсії по інвалідності померлого годувальника . В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів , щодо яких встановлено зв*язок з Чорнобильською катастрофою , не може бути нижчим : по 2 групі інвалідності -8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ст.52 Закону №796-ХІІ щомісячна компенсація в разі втрати годувальника призначається на кожного непрацездатного члена сімї, який був на його утриманні в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком незалежно від пенсії, передбаченої законодавством України.

Відповідно до частини другої статті 3 Конституції України - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно до ст.8 Конституції України діє принцип верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України, виключно законами визначаються, зокрема основи соціального захисту.

Відповідно до ч.І ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у раз: повної, часткової або тимчасової втрати працездатності тощо.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права з свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно із статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Правовідносини, що виникають у процесі реалізації позивачем права на вказані соціальні виплати основані на принципі юридичної визначеності. Відповідно до рішення Суду ЄС у справі 41/74 van Duyn v. Home Office, цей принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобовязання, взяті державою, навіть якщо такі зобовязання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум застосовується зокрема для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України, формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Відповідно до ч.І, 3 ст.67 цього Закону встановлено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій, передбачених цим Законом, підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати. У разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до ст.54 цього Закону, а також розмір щомісячної компенсації сімям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.5 цього Закону встановлено, що виключно цим Законом визначається мінімальний розмір пенсії за віком, дія інших нормативно-правових актів може застосовуватись лише в частині, що не суперечить цьому Закону.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з положень ст.ст.52, 54, 67 Закону України ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд вважає за належне застосування для визначення розміру соціальних виплат позивача за цим Законом мінімального розміру пенсії за віком за ч.І ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», яка визначається встановленим

прожитковим мінімумом, оскільки в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується лише як коефіцієнт для їх визначення, що не суперечить вимогам ч.З ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», так як іншого мінімального розміру пенсії законодавством не передбачено. У звязку з чим, суд вважає безпідставним та необгрунтованим протилежні доводи відповідача.

Таким чином, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд вважає, що при розрахунку позивачу соціальних виплат, передбачених ст. 52 вказаного Закону, підлягає застосуванню розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений законом на відповідний період, із якого відповідно до ст.28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Виходячи з вищевикладеного, право позивача ка отримання згідно ст.52 Закону України № 796-ХІІ щомісячної компенсації у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком безпідставно обмежується діями відповідача по нарахуванню та сплаті соціальних виплат у розмірі меншому, ніж встановлено законом. У звязку з чим, суд вважає безпідставними та необгрунтованими протилежні доводи відповідача в цій частині, а його дії - неправомірними.

Разом з тим, Законом України від 14 червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» доповнені прикінцеві положення пункту 4 певним змістом, яким серед іншого установлено, що у 2011 році норми і положення ст. 52 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" ( 796-12 ) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 13, ст. 178 з наступними змінами) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік. Зазначені норми набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме з 19 червня 2011 року, оскільки опубліковані в газеті «Голос України» за 18 червня 2011 року № 110(51 і 0).

На виконання п. 7 Закону України від 14 червня 2011 року № 3491-6 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» прийнято постанову КМУ від 06 липня 203 1 року №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», дана постанова набрала чинності з 23 липня 2011 року.

Таким чином, суд вважає, що підстав для зобовязання відповідача провести відповідні перерахунки та виплати пенсії позивачу, які є предметом спору по даній справі, після 22 липня 2011 року не має.

Керуючись ст.ст.52, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 10-12, 86, 128, 158 -163 КАС України,

ОСОБА_2 В:

Позов ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду України в Лубенському районі про визнання дій неправомірними та зобовязання нарахувати щомісячну компенсацію за втрату годувальника - задовольнити частково.

Визнати дії управління пенсійного фонду України в Лубенському районі щодо ненарахування ОСОБА_1 щомісячної " компенсації у звязку з втратою годувальника у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком згідно ст.ст.52, ч.З ст.67 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - неправомірними.

Зобов*язати управління пенсійного фонду України в Лубенському районі здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 відповідно до ст. 52 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щомісячну компенсацію за втрату годувальника у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.І ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та ЗУ «Про Державний бюджет України» на відповідний рік з урахуванням вимог ч.З ст. 67 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи з 01.12.2010 року по 22.07.2011 року.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч.З ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Ю.А. Іващенко