Справа № 2а-323/12/0370
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2016 р. м. Київ К/800/17420/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Нововолинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області правонаступника Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції (далі - ДПІ) на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року у справі № 2а/0370/323/12 за адміністративним позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ДПІ,

про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом про скасування рішення ДПІ № 987/17-03 від 30.01.2012 (далі - Рішення № 987/17-03) щодо відмови у видачі свідоцтва платника єдиного податку та зобов'язання ДПІ видати свідоцтво платника єдиного податку згідно поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування.

Зазначила, що відповідно до вимог чинного податкового законодавства України вона подала до ДПІ заяву про застосування спрощеної системи оподаткування, податковий орган безпідставно прийняв оскаржуване рішення. Обмеження та застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності поширюється тільки на суб'єктів господарювання, які здійснюють операції з сировиною, а не з готовою продукцією споживчого призначення.

12 березня 2012 року постановою Волинського окружного адміністративного суду у задоволенні позову відмовлено.

16 березня 2015 року постановою Львівського апеляційного адміністративного суду постанова Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року скасована, позов задоволено.

Рішення № 987/17-03 скасоване; зобов'язано ДПІ видати ОСОБА_2 свідоцтво платника єдиного податку згідно поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування.

ДПІ звернулася з касаційною скаргою про скасування постанови Львівського апеляційного адміністративного суду та залишення в силі постанови Волинського окружного адміністративного суду, посилаючись на порушення апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування апеляційним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, 16.10.2000 виконавчим комітетом Нововолинської міської ради Волинської області ОСОБА_2 зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, про що видано свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця НОМЕР_1

10 січня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до ДПІ із заявою щодо застосування з 1.01.2012 спрощеної системи оподаткування з обраною ставкою єдиного податку 20 % до розміру мінімальної заробітної плати та за 2 групою платників єдиного податку.

У заяві про застосування спрощеної системи оподаткування, ОСОБА_2 зазначила обраний вид діяльності згідно КВЕД ДК 009:2005 52.48.2 «роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами». При цьому, зазначено обсяг доходу за попередній календарний рік в розмірі 222 111,00 грн. та відсутність податкового боргу. Сума доходу у розмірі 222 111,00 грн., підтверджується розрахунком доходу за попередній календарний рік, що передує року переходу на спрощену систему оподаткування від 10.01.2012.

30 січня 2012 року ДПІ листом № 987/17-03 відмовила ОСОБА_2 у застосуванні спрощеної системи оподаткування та реєстрації її платником єдиного податку з 1.01.2012.

Підставою відмови є те, що абзацом 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення, не можуть бути платниками єдиного податку.

Колегія суддів вважає висновок окружного адміністративного суду про відмову у задоволенні позову обґрунтованим з таких підстав.

В Податковому кодексі України не визначені поняття «дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння» і поняття щодо діяльності з їх «видобутку, виробництва та реалізації». З огляду на вимоги п. 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України, застосуванню підлягають норми інших нормативно-правових актів.

Спеціальним законом, який здійснює державне регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними, є Закон України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними».

Відповідно до п.,п. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» ювелірні вироби підпадають під визначення «дорогоцінні метали» чи «дорогоцінне каміння».

Згідно з ч. 2 ст. 14 цього Закону правила торгівлі дорогоцінними металами (крім банківських металів) і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням у сирому та обробленому вигляді і виробами з них, що належать суб'єктам підприємницької діяльності на праві власності, встановлюються Кабінетом міністрів.

Відповідно до Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 244 від 20.10.1999, зареєстрованої в Мін'юсті України 25.03.2004 за № 3698968, виріб із дорогоцінного металу - це будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений зі сплавів дорогоцінних металів (золота, срібла, платини тощо), який використовується як прикраса або предмет побуту.

Абзацом 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України передбачено, що не можуть бути платниками єдиного податку підприємці, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Апеляційний суд, задовольняючи позов, не звернув уваги на те, що вище зазначені вимоги чинного законодавства України спростовують можливості застосування ОСОБА_2 у 2012 році спрощеної системи оподаткування при здійсненні діяльності з роздрібної торгівлі годинниками та ювелірними виробами.

Окружний суд обґрунтовано зазначив, що відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності», який набрав чинності з 1 січня 2012 року, не можуть бути платниками єдиного податку, зокрема, суб'єкти господарювання, які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Відповідно до статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

Враховуючи те, що постанова апеляційного адміністративного суду ухвалена з порушенням норм матеріального права, постанова Волинського окружного адміністративного суду повинна бути залишена без змін, як така, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Керуючись ст., ст. 220, 222, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Нововолинська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Волинській області задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року скасувати, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 12 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.