Справа № 236/1104/16-а
Суддя: Бєлоусов А. Є.
Дата ухвалення: 2016-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 236/1104/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарі Колесник О.І.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в травні 2016 року звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та зобовязання субєкта владних повноважень відновити позивачеві виплату раніше призначеної пенсії за віком з 01.06.2015 року.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 26.04.2010 року і по теперішній час працює на посаді консультанта суду, вказана посада була віднесена до 6 категорії посад державної служби згідно із Законом України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (зі змінами). Обіймаючи вказану посаду, ОСОБА_1 одночасно отримував пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З 01.04.2015 року виплата раніше призначеної пенсії позивачеві була припинена на підставі п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII,ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

ОСОБА_4 правовими нормами було передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього ЗаконуУкраїни «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених,зокрема, законом України «Про державну службу», пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється.

Згідно з п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до низки законів України, в тому числі Закону України «Про державну службу».

ОСОБА_1 вважає, що з 01.06.2015 року відпали підстави для припинення виплати йому пенсії за вислугу років, оскільки він не є особою, яка має право на призначення пенсії в порядку, встановленому спеціальним законом.

Через це позивач звернувся до суду з вимогами про визнання дій субєкта владних повноважень протиправними і про відновлення виплати йому раніше призначеної пенсії. Позивач вважає що пенсія йому була призначена довічно, вказує, що такі дії субєкта владних повноважень стосовно припинення виплати йому пенсії грубо порушують гарантоване ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлений адміністративний позов підтримав повністю, проси його задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позову, просили відмовити у його задоволенні; вказали, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, оскільки йому була призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; норми Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» на порядок призначення пенсії позивачеві не поширюються; ОСОБА_1 отримував пенсію як пенсіонер МВС України у Головному управлінні ПФУ в Донецькій області, він не є інвалідом І чи ІІ групи, інвалідом війни ІІ групи, ветераном військової служби або учасником бойових дій, працює на теперішній час на посаді державного службовця, що позивачем не заперечується; чинним законодавством передбачено в такому разі припинення виплати пенсії, про що і було прийняте рішення посадовими особами органу Пенсійного фонду України; виплата пенсії позивачеві може бути поновлена після звільнення останнього з посади державного службовця, отже, права позивача у звязку з цим жодним чином не порушені.

Суд, вислухавши думку позивача і представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, зясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступні фактичні дані та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1, 25.04.1958 р. н., є громадянином України, зареєстрований та фактично мешкає за адресою Донецька область, м. Лиман (колишня назва м. Красний Лиман), вул. Семеренка (колишня назва вул Калініна), буд. 52, внесений до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків(а.с.5). З 16.12.1999 року позивачеві була призначена пенсія за інвалідністю на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ», що підтверджено посвідченням № 26003 від 02.02.2000 року(а. с. 6). В подальшому ОСОБА_1 була призначена пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджено наданими до суду представниками відповідача індивідуальними відомостями за пенсійною справою № НОМЕР_1 (МВС) (а. с. 25-28).

Згідно із записами у трудовій книжці БТ-І № 1581820 (а. с. 7-8) ОСОБА_1 з 26.04.2010 року і по теперішній час працює на посаді консультанта суду, йому присвоєно 11 ранг 6 категорії посад державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ (зі змінами) (накази №13-к від 26.04.2010 року, № 24-к від 15.08.2011 року).

З 01.05.2016 року набрав чинності ОСОБА_4 України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII. За змістом ч. 2 ст. 1 вказаного Закону державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо повязані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Як вбачається зі змісту постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 292 «Деякі питання оплати праці державних службовців у 2016 році», листа Мінсоцполітики України від 20.05.2016 року № 7291/0/14-16/13, листа Державної судової адміністрації України від 16.05.2016 року № 8-3579/16,посада консультанта місцевого загального суду віднесена до посад державних службовців 9 групи. Отже, на сьогодні ОСОБА_1 продовжує обіймати посаду державного службовця.

Позивач як пенсіонер системи МВС України перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Донецькій області; рішенням начальника управління пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ГУ ПФУ в Донецькій області від 24.03.2015 року № 112-03 призупинено виплату пенсії ОСОБА_1 у звязку із його перебуванням на посаді державного службовця та відповідно до п. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (а.с.18).

Ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ця норма згідно зі ст. 8 Основного Закону має вищу юридичну силу і є нормою прямої дії.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами, в тому числі Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як було встановлено ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII, чинній з 01.04.2015 року, тимчасово, з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року( в більш пізній редакції Закону з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року), особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» поновлюється.

Станом на 01.04.2015 року посада, на якій працював тоді позивач, дійсно давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбаченим Законом України «Про державну службу», у звязку з чим відповідачем правомірно було припинено виплату ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до низки законів України, зокрема Закону України «Про державну службу».

ОСОБА_4 в п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року не прийнятий, через що з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення.

Отже, з 01.06.2015 року посада, на якій працював позивач, не давала права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відпали підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

До того ж, ОСОБА_4 України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ на сьогодні втратив чинність (крім ст. 37 цього Закону, що застосовується відносно певних категорій осіб, до числа яких позивач не віднесений). Натомість чинним є ОСОБА_4 України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII, який не містить норм щодо пенсійного забезпечення державних службовців, а містить лише норми щодо оплати їхньої праці, заохочень, соціально-побутового забезпечення, створення належних умов для виконання посадових обовязків (ст. 50-55 цього Закону).

Таким чином, з 01.06.2015 року і до теперішнього часу перешкоди для виплати ОСОБА_1 пенсії, призначеної на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відсутні.

Водночас суд звертає увагу на пропуск позивачем визначеного законом строку на звернення до адміністративного суду та застосування у звязку з цим наслідків, передбачених ст. 100 КАС України.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого КАС або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Припинення виплати ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії відбулося на підставі рішення субєкта владних повноважень від 24.03.2015 року (а.с.18) з 01.04.2015 року.

Вимоги позивача ґрунтуються на положеннях п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». ОСОБА_4 було опубліковано в офіційному друкованому виданні Верховної Ради України «Голос України» від 12.03.2015 року, № 44.

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ПФУ в Донецькій області лише 17.05.2016 року. В судовому засіданні не встановлено жодних поважних причин, які б перешкодили позивачеві своєчасно скористатись гарантованим йому законом правом на судовий захист. Позивачем не було заявлено клопотання щодо поновлення йому вказаного строку, не названо поважних причин для пропуску такого строку.

Згідно зі ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що право позивача на пенсійне забезпечення підлягає судовому захисту з 17.11.2015 року, виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підлягає відновленню, у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати. При цьому суд вважає, що поновити права та інтереси позивача іншим шляхом, ніж відновлення виплати цієї пенсії, неможливо. Отже, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 87 КАС України судовий збір віднесено до складу судових витрат. Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмір 551,20 грн., що підтверджується квитанцією № 52 від 17.05.2016 року відділення АТ «Ощадбанк» (а. с.2).

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч.2 ст. 94 КАС України).

З урахуванням принципу пропорційності та зважаючи на часткове задоволення позову, суд присуджує ОСОБА_1 здійснені ним документально підтверджені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 275,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись ст.ст. 3,8,19,22,46,64,68 Конституції України, ст.ст. 12,54Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року № 213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», ст.ст. 2, 6, 8, 9, 10, 11, 71, 87, 94, 99, 100, 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не відновлення виплати пенсії ОСОБА_1 неправомірною.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відновити з 17.11.2015 року ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, 25.04.1958 р. н., народжений в м. Макіївка Донецької області, зареєстрований та фактично мешкає за адресою Донецька область, м. Лиман, вул. Семеренка (колишня назва - вул. Калініна),буд.52) виплату раніше призначеної йому пенсії за вислугу років відповідно до ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Присудити ОСОБА_1 здійснені ним документально підтверджені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст цієї постанови виготовлено 17.06.2016 року.

Суддя -