Справа № 808/2153/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2016 року (о 10 год. 20 хв.) Справа № 808/2153/15 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суду складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря судового засідання Лялько Ю.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області

про визнання протиправними дій та бездіяльності і скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1, позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі відповідач), в якому просить:

визнати незаконними (протиправними) дії та бездіяльність відповідача в частині порушення приписів Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті та інших правових актів щодо неналежного повідомлення позивача (відповідач не направив запрошення на розгляд справи), який притягається до відповідальності про час та місце розгляду справи, що фактично позбавило таку особу скористатись правами, наданими законодавством для доведення своєї невинуватості;

визнати нечинними (незаконними) постанови відповідача про застосування фінансових санкцій №024261 від 17.06.2014, №024506 від 19.08.2014, №024503 від 19.08.2014, №024502 від 19.08.2014, №024505 від 19.08.2014, №024504 від 19.08.2014, складених відносно позивача та скасувати їх.

Ухвалою суду від 23.06.2016 закрито провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог щодо визнання нечинною (незаконною) постанови відповідача про застосування фінансових санкцій №024261 від 17.06.2014, складеної відносно позивача та скасування її.

Позовні вимоги обґрунтовує приписами Закону України «Про автомобільний транспорт», постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» та зазначає, що 11-13.12.2014 дізнався, що відносно нього на виконанні у відділі державної виконавчої служби відкриті виконавчі провадження з виконання постанов про застосування адміністративного-господарських штрафів. Вказує, що не отримував ані запрошень на розгляд матеріалів, які стали підставою накладення штрафів, ні самих актів та постанов, що може бути підтверджено запросивши журнал видачі рекомендованої кореспонденції у відділенні Укрпошти. Також вважає, що оскаржувані постанови не відповідають вимогам КУпАП та інших правових актів, оскільки у них зазначено про порушення абз. 3, 8 та 13 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», але не вказано яке саме порушення статті 39 та 48 вказаного Закону допущено та коли саме не зазначено про обставини справи конкретні дані та про докази, на основі яких зроблено певні висновки, не є зрозумілим, які саме документи в позивача не оформлені, незрозуміло, що саме порушено і яким водієм, не зазначено порядок набрання чинності постановою, не зазначено строк оскарження постанови, не зазначено порядок оскарження постанови тощо. Крім того, посилається на порушення відповідачем п. 20 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті та зазначає, що один примірник акта не передавався уповноваженій особі субєкта господарювання, щодо якого було проведено перевірку. На підставі викладеного, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі. Розгляд справи здійснювати без його участі.

Позивач у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Рекомендоване поштове відправлення, яке містило ухвалу про зупинення провадження у справі та повістку про виклик, надсилалось позивачу за його місцем проживання, було повернуто до суду з відповідною відміткою відділення поштового звязку, а відтак на підставі ст.ст. 33, 167 КАС України вважається таким, що було вручено стороні по справі.

Відповідач позовні вимоги не визнав та подав через канцелярію суду заперечення (вх. №10935 від 05.04.2016) на адміністративний позов, у яких, зокрема, зазначає, що 19.08.2014 Управлінням Укртрансінспекції у Запорізькій області під час розгляду матеріалів (актів №058360 від 23.07.2014, №001260 від 04.07.2014, №001259 від 04.07.2014) було прийнято рішення про застосування адміністративно-господарських штрафів до субєкта господарювання за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт». Вказує, що позивач перед розглядом матеріалів про порушення був своєчасно та належним чином повідомлений, на його адресу за місцем реєстрації було направлено запрошення на розгляд. Субєкт господарювання або його уповноважена особа на розгляд не зявились, заяви про перенесення розгляду на іншу дату клопотанням не зявились та зі своєї сторони не надали жодного документу, який би доводи вив наявність оформленого протоколу перевірки та адаптації тахографа у транспортному засобі або наявності індивідуальної книжки водія та кількість тахошайб на період перевезень, який належить субєкту господарювання. Відповідно до встановленого порушення до позивача було застосовано штраф на підставі абзаців 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа у транспортному засобі та відсутність полісу особистого страхування водія від нещасних випадків на транспорті. Ураховуючи зазначене, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі сторін, за наявними у справі матеріалами.

У звязку із неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі приписів ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) зареєстрований як фізична особа-підприємець 07.08.2001 Бердянською районною державною адміністрацією, про що свідчить Свідоцтво серія В00 №684999 про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

04.07.2014 головними спеціалістами відділу лінійного контролю Укртрансінспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3 на автомобільній дорозі Н-23 «Кіровоград - Запоріжжя», 191 км., проведено перевірку транспортного засобу Scania R 340; Bodex kis напівпричіп самоскид, державний номерний знак НОМЕР_2, АР 9288 ХТ, (водій ОСОБА_4І.), який належить на праві власності позивачу, за результатами якої складено акт №001259 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки фахівцями Укртрансінспекції у Дніпропетровській області встановлено порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без оформлення документу, що засвідчує обовязкове особисте страхування водія від нещасних випадків на транспорті, порушення режимів праці та відпочинку водія транспортного засобу відсутні тахокарти в кількості, передбаченій ЄУТР, чим порушено вимоги статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт». З вказаним актом перевірки було ознайомлено водія ОСОБА_4, що підтверджується його підписом у відповідній графі акту перевірки.

Крім того, 04.07.2014 головними спеціалістами відділу лінійного контролю Укртрансінспекції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, ОСОБА_3 на автомобільній дорозі Н-23 «Кіровоград - Запоріжжя», 191 км., проведено перевірку транспортного засобу Scania Р114; Bodex kis напівпричіп самоскид, державний номерний знак НОМЕР_3, АР 2951 ХР, (водій ОСОБА_5О.), який належить на праві власності позивачу, за результатами якої складено акт №001260 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки фахівцями Укртрансінспекції у Дніпропетровській області встановлено порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без оформлення документу, що засвідчує обовязкове особисте страхування водія від нещасних випадків на транспорті, порушення режимів праці та відпочинку водія транспортного засобу відсутні тахокарти в кількості, передбаченій ЄУТР, чим порушено вимоги статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт». З вказаним актом перевірки було ознайомлено водія ОСОБА_5, що підтверджується його підписом у відповідній графі акту перевірки.

23.07.2014 старшими державними інспекторами Укртрансінспекції у Кіровоградській області Будолак Е.С., Іллічовим Р.А. на автомобільній дорозі М-12 «Тернопіль-Кіровоград-Знаменка», 703 км., проведено перевірку транспортного засобу Scania Р114; державний номерний знак НОМЕР_4, (водій ОСОБА_6, 14.10.1956 р.н.), який належить на праві власності позивачу, за результатами якої складено акт №058360 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами перевірки фахівцями Укртрансінспекції у Кіровоградській області встановлено порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», надання послуг з перевезення вантажу на договірних умовах без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: неоформлені заповнені тахокарти в кількості, що передбачена ЄУТР і договір (поліс) обовязкового особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті. З вказаним актом перевірки було ознайомлено водія ОСОБА_6, що підтверджується його підписом у відповідній графі акту перевірки.

У серпні 2014 року на адресу Управлінням Укртрансінспекції у Запорізькій області (за місцезнаходженням суб'єкта господарювання) надійшли вищевказані матеріалів перевірок, у звязку із чим 13.08.2014 акти від 04.07.2014 №001259 та №001260, від 23.07.2014 №058360 разом із запрошенням на розгляд матеріалів перевірок були направлені на адресу позивача рекомендованим листом із повідомленням. Проте, як вбачається із наданої відповідачем копії поштового конверту, кореспонденція повернулась на адресу інспекції без вручення адресату «за закінченням терміну зберігання».

19.08.2014 начальником управління Укртрансінспекції у Запорізькій області розглянуто матеріали перевірок та прийнято постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, зокрема:

№024502, якою за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», позивача зобовязано сплатити штраф в розмірі 1 700,00 грн. (відповідальність передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»),

№024503, якою за порушення наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010 позивача зобовязано сплатити штраф в розмірі 340,00 грн. (відповідальність передбачена абзацом 8 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»),

№024504, якою за порушення наказу МТЗУ №340 від 07.06.2010 позивача зобовязано сплатити штраф в розмірі 340,00 грн. (відповідальність передбачена абзацом 8 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»),

№024505, якою за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», позивача зобовязано сплатити штраф в розмірі 1 700,00 грн. (відповідальність передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»),

№024506, якою за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», позивача зобовязано сплатити штраф в розмірі 1 700,00 грн. (відповідальність передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Вказані рішення 21.08.2014 було направлено на адресу позивача поштою. Проте, як вбачається із наданої відповідачем копії поштового конверту, кореспонденція повернулась на адресу інспекції без вручення адресату.

Не погодившись з прийнятими рішенням ФОП ОСОБА_1 звертався до суду з позовом про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування постанов про застосування фінансових санкцій №024261 від 17.06.2014, №024506 від 19.08.2014, №024503 від 19.08.2014, №024502 від 19.08.2014, №024505 від 19.08.2014, №024504 від 19.08.2014. Проте, ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.03.2015 у справі № 808/9486/14, яка набрала законної сили 24.06.2015, позовну заяву залишено без розгляду.

Вважаючи прийняті відповідачем рішення протиправними позивач у квітні 2015 року повторно звернувся до суду із даним позовом.

Проаналізувавши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №387/2011, Укртрансінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України. Укртрансінспекція входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, на перевезення яким видано ліцензію, міському електричному, залізничному транспорті, експлуатації автомобільних доріг загального користування (далі - автомобільний, міський електричний, залізничний транспорт та ведення дорожнього господарства).

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2344-III), відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

На виконання вимог статті 6 Закону №2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 було затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб'єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням субєктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення планових, позапланових та рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні , інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фахівцями Укртрансінспекції під час огляду транспортних засобів, які належать ФОП ОСОБА_1 встановлено порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, перелік яких визначено статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: без оформлення документу, що засвідчує обовязкове особисте страхування водія від нещасних випадків на транспорті, порушення режимів праці та відпочинку водія транспортного засобу відсутні тахокарти в кількості, передбаченій ЄУТР, чим порушено вимоги статті 18 Закону України «Про автомобільний транспорт», про що складені вище перелічені акти проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. З вказаними актами перевірки та встановленими порушеннями було ознайомлено водіїв під розписку.

Згідно із пунктом 25, 26, 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб'єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб'єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб'єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб'єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб'єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

На підставі аналізу вищевикладених приписів законодавства та матеріалів справи, суд вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача щодо порушення приписів Порядку №1567 та інших правових актів щодо неналежного повідомлення позивача (відповідач не направив запрошення на розгляд справи), який притягається до відповідальності про час та місце розгляду справи, оскільки із матеріалів справи вбачається, що позивача завчасно було повідомлено про розгляд справи про порушення шляхом направлення запрошення на його адресу рекомендованим листом із повідомленням, проте поштове відправлення не було отримано останнім з незалежних від відповідача обставин та повернулось на адресу інспекції без вручення адресату із відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання». Доказів протилежного позивачем суду надано не було.

Перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, визначений статтею 48 Закону №2344-III. Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною другою 48 Закону №2344-III документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми Закону, перелік документів, які повинні мати водій для здійснення внутрішніх вантажних перевезень, зазначений у статтею 48 Закону №2344-III не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанови відповідача про застосування фінансових санкцій №024506 від 19.08.2014, №024502 від 19.08.2014, №024505 від 19.08.2014, складених відносно позивача, суд виходить з наступного.

Наказом Міністерства транспорту та звязку України №340 від 07.06.2010, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за №811/18106, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення №340), відповідно до пунктів 1.2, 1.3 якого Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 6.1 частини VI Положення №340, зокрема, визначено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно із пунктом 6.3 Положення №340 до набрання чинності пунктом 6.1 цього розділу водій, який керує ТЗ, що зазначений у пункті 6.1 цього розділу та не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія, згідно додатку 3 Положення.

24 червня 2010 року Міністерством транспорту та звязку України, на виконання вимог законодавства про автомобільний транспорт, видано Наказ №385 про затвердження Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі Інструкція №385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів, та поширюється на субєктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Пунктом 1.4 Інструкції №385 встановлено, що контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Пунктом 3.3 Інструкції №385, зокрема, передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв).

Згідно із пунктом 3.5 Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Окрім того, відповідно до пункту 3.6 Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

З матеріалів справи вбачається, що у водіїв під час перевірки були відсутні протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнені тахокарти, у звязку з чим транспортний засіб позивача не може вважатися обладнаним тахографом належним чином, при цьому індивідуальна контрольна книжка водія також не велась. Не надано зазначених документів і позивачем суду під час розгляду справи.

Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу №024503 від 19.08.2014, №024504 від 19.08.2014 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною першою статті 46 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що адміністрація підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання, до штатів яких входять водії, зобовязана, зокрема, організовувати обовязкове страхування кожного водія на випадок нещасної події.

Відносини у сфері страхування врегульовані Законом України «Про страхування» №85/96-ВР від 07.03.1996, який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, пунктом 6 частини першої статті 7 якого особисте страхування від нещасних випадків на транспорті віднесено до обовязкового виду страхування.

Факт відсутності під час перевірки договору (полісу) особистого страхування від нещасних випадків на транспорті водіїв позивачем не спростовано.

Абзацом 8 частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: порушення режимів праці та відпочинку водіями транспортних засобів - штраф у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, відповідно до частини першої 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст.70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Суд звертає увагу на те, що позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу на спростування висновків викладених в актах перевірок про надання послуг перевезення вантажів без оформлення документів, передбачених статтею 48 Закону відсутність протоків перевірки та адаптації тахографа у транспортному засобі та полісів особистого страхування водіїв від нещасних випадків на транспорті.

Щодо посилання позивача у позові на невідповідність постанов про застосування фінансових санкцій та актів перевірок вимогам законодавства про автомобільний транспорт під час виконання вантажних перевезень, суд зазначає, що такі твердження не відповідають дійсності. Так, форма акту перевірки дотримання суб'єктом господарювання вимог законодавства про автомобільний транспорт та форма постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 «Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті» в якості Додатку 3 та Додатку 5 відповідно.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу №024506 від 19.08.2014, №024503 від 19.08.2014, №024502 від 19.08.2014, №024505 від 19.08.2014, №024504 від 19.08.2014.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку

Згідно із частинами першою, другою статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Як встановлено частинами першою та другою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, відповідно до статті 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а викладені в позовній заяві вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат за наслідками відмови у задоволенні позову, суд наголошує на наступному.

Частиною першою статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ (у редакції, чинній на час звернення до суду із даним позовом, далі Закон № 3674-VІ) судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Як встановлено пунктом 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VІ за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру встановлюється ставка судового збору в розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини третьої 4 Закону № 3674-VІ під час подання адміністративного позову майнового характеру сплачується 10 відсотків розміру ставки судового збору. Решта суми судового збору стягується з позивача або відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги.

Враховуючи сплачену позивачем при зверненні до суду суму судового збору у розмірі 182,70 грн., з позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 644,30 грн. (1 827,00 грн. 182,70 грн.).

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного бюджету України судові витрати у розмірі 1 644,30 грн. (одна тисяча шістсот сорок чоти гривні тридцять копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак