Справа № 812/474/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/474/16

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» до державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області про визнання дій протиправними та визнання податкової декларації з ПДВ за березень 2016 року такою, що подана 20.04.2016, -

ВСТАНОВИВ:

16 травня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» (далі Позивач, КП «ЛЖЕК № 5») до державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області (далі Відповідач, ДПІ у м. Лисичанську), який в ході розгляду справи позивач уточнив та просив визнати дії відповідача протиправними та визнати податкову декларацію з ПДВ за березень 2016 року такою, що подана 20.04.2016.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що КП «ЛЖЕК № 5» перебуває на податковому обліку в ДПІ у м. Лисичанську.

01.12.2015 розпорядженням міського голови № 238-к звільнено начальника КП «ЛЖЕК № 5» ОСОБА_1 з 31.12.2015 у зв'язку з закінченням строку дії контракту. 25.12.2015 укладено контракт з ОСОБА_2 про призначення її керівником КП «ЛЖЕК № 5».

Розпорядженням міського голови від 12.01.2016 № 12 ОСОБА_1 виключено зі складу фізичних осіб - платників податків, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, в тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації, та включено ОСОБА_2 до зазначеного складу осіб.

У зв'язку із закінченням строку дії посилених сертифікатів ключів електронного цифрового підпису 16.01.2016 та зміною керівництва КП «ЛЖЕК № 5» позивачем отримано посилені сертифікати електронного цифрового підпису відповідно до договору від 19.01.2016 № СДС 20184663.

09.02.2016 засобами телекомунікаційного зв'язку позивач подав до ДПІ у м. Лисичанську договір про визнання електронних документів. 10.02.2016 КП «ЛЖЕК № 5» отримано квитанцію № 1 в якій зазначено, що документ не прийнято, оскільки діючий договір відсутній, помилка - сертифікат має тип підпису «Директор», але в ЄДРЮОФОП для особи визначений тип «Право підпису».

Позивач зазначає, що у зв'язку із забороною вчинення реєстраційних дій в зоні АТО по зміні керівництва, ОСОБА_2 було зареєстровано в ЄДРПОУ в якості «Підписант», а після відмови в прийнятті декларації з ПДВ позивач отримав відмову від державного реєстратора щодо зміни керівника підприємства.

20.04.2016 КП «ЛЖЕК № 5» звернулося до ДПІ у м. Лисичанську з листом про необхідність прийняття декларації з ПДВ за березень 2016 року на паперових носіях, у зв'язку з відсутністю договору про визнання електронних документів.

05.05.2016 позивачем отримано повідомлення № 3719 від 28.04.2016, відповідно до якого подана декларація за березень 2016 року від 20.04.2016 вважається не прийнятою (не вважається податковою звітністю). На підставі викладеного, з урахуванням заяви про уточнення позову, позивач просив визнати противоправними дії відповідача, які полягали у невизнанні податкової декларації від 20.04.2016 з ПДВ за березень 2016 року та просив визнати податкову декларацію КП «ЛЖЕК № 5» з ПДВ за березень 2016 року такою, що подана 20.04.2016, із відображенням цих даних в особовій картці платника податків.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача також надав до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, в раніше наданих запереченнях проти позову, вказав, що 20.04.2016 позивач надіслав лист № 616 разом з декларацією з ПДВ за березень 2016 року, у якій зазначено дату її подання 20.04.2016. Лист № 616 отримано відповідачем 22.04.2016 та 28.04.2016 на нього надано відповідь. Зазначив, що позивач подав декларацію з ПДВ за березень 2016 року у паперовому вигляді, чим порушив вимоги пункту 49.4 статті 49 ПКУ. За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 ПКУ, відповідач вважає, що податкова декларація має бути прийнята контролюючим органом та зареєстрована ним датою її фактичного отримання. Реєстрація податкової декларації здійснено датою її фактичного отримання, тобто 22.04.2016, що підтверджується повідомленням про вручення. Обставина щодо неподання позивачем декларацій з ПДВ в електронній формі через неможливість укласти договір не доведені, оскільки за ініціативою позивача ОСОБА_2 внесена до ЄДР до переліку осіб, що обираються до органу управління юридичної особи та уповноважені вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та зазначена у якості підписанта. Позивач з власної ініціативи формує заяви та отримує посилені сертифікати відкритих ключів у яких підпис ОСОБА_2 зазначається як підпис директора. Доказів того, що позивач намагався отримати сертифікат відкритих ключів у якому ОСОБА_2 зазначена у якості підписанта або уповноваженої особи позивачем не надано. Вважає, що навіть у разі доведення позивачем непереборності обставин неможливості подання податкової звітності в електронній формі - не може бути підставою для визнання дій ДПІ у м. Лисичанську протиправними. На підставі викладеного у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що комунальне підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» (і.к. 20184663) зареєстровано як юридична особа 26.02.1999 за № 1 000037, та відповідно до довідки від 02.03.2016 № 160 з 21.02.1991 за № 1-17 перебуває на податковому обліку в ДПІ у м Лисичанську (а.с. 40-44).

Між позивачем та ДПІ у м. Лисичанську 11 листопада 2009 року укладено договір № 15 про визнання електронних документів, згідно якого позивачем, як платником податків здійснюється подача податкової звітності електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (а.с. 89-90)

Згідно з п. 1 розпорядження міського голови від 01.12.2015 № 238-к ОСОБА_1, начальника КП «ЛЖЕК № 5», звільнено з 31.12.2015 у зв'язку із закінченням строку дії контракту (а.с. 30).

25.12.2015 між Лисичанським міським головою та ОСОБА_2 укладено контракт, відповідно до якого останню призначено на посаду начальника КП «ЛЖЕК № 5» на строк з 01.01.2016 по 31.12.2016 (а.с.28-29).

Відповідно до розпорядженням міського голови № 264-к від 25.12.2015 та наказу КП «ЛЖЕК № 5» від 01.01.2016 № 1 ОСОБА_2 призначено на посаду начальника КП «ЛЖЕК № 5» з 01.01.2016 (а.с. 26-27).

На підставі договору від 19.01.2016 № 20184663 про надання послуг з обробки даних, постачання, видачі та обслуговування посилених сертифікатів відкритих ключів електронного цифрового підпису позивачем отримано посилені сертифікати електронного цифрового підпису (а.с.17-20, 25).

Засобами телекомунікаційного зв'язку позивачем направлено договір про визнання електронних документів, який доставлено до ДФС України 17.02.2016. Проте, згідно з квитанцією № 1 документ не прийнято, виявлені помилки: діючий договір відсутній; помилка сертифікат (найменування ОСОБА_2А.) має тип підпису «Директор», але в ЄДРЮОФОП для особи визначений тип підпису «Право підпису». (а.с. 13)

Відповідно до посиленого сертифікату відкритого ключа, сертифікат чинний з 09.02.2016 по 08.02.2017, власник ОСОБА_2, уточнене призначення відкритого ключа підпис директора (а.с. 25).

20.04.2016 КП «ЛЖЕК № 5» звернулося до ДПІ у м. Лисичанську листом № 616 про прийняття декларації з ПДВ за березень 2016 року на паперових носіях (а.с. 8).

Повідомленням від 28.04.2016 № 3719 відповідач повідомив КП «ЛЖЕК № 5» про те, що подана декларація за березень 2016 року вважається не прийнятою (не вважається податковою звітністю), оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником значиться ОСОБА_1, надана підприємством декларація підписана керівником ОСОБА_2, що не відповідає даним ЄДР (а.с.6).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 керівник, ОСОБА_2, 12.01.2016 підписант (а.с.41-43).

Також судом встановлено, що відповідно до повідомлення реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції Луганської області № 92 від 09.03.2016 позивачу відмовлено у проведенні внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах КП «ЛЖЕК № 5» на підставі ч. 3 ст. 4 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (а.с.15).

Спірні правовідносини між сторонами регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України)

Статтею 46 ПК України встановлено, що податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. Додатки до податкової декларації є її невід'ємною частиною.

Згідно з п. 49.1 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Відповідно до п. 49.3 ст. 49 ПК України податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів: а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою; б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; в) засобами електронного зв'язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 49.8 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов'язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов'язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов'язкових реквізитів, передбачених п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

Пунктом 49.11 ст. 49 ПК України передбачені підстави для відмови у прийнятті податкової декларації. Так, у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов'язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови.

Тобто, посадова особа інспекції не може відмовити у прийнятті податкової декларації з будь-яких причин, не визначених ст. 49 Кодексу.

Згідно з п. 48.3 ст. 48 ПК України податкова декларація повинна містити такі обов'язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім'я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Пунктом 48.4 ст. 48 ПК України передбачено, що у окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов'язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період.

Як вбачається з матеріалів справи, податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2016 року, яка подана позивачем у паперовій формі 22.04.2016, містить усі обовязкові реквізити, що передбачені п. 48.3 та п. 48.4 ст. 48 ПК України (а.с.9-12).

Спірним питання є правомірність її подання в паперовій формі.

Відповідно до п. 49.4 ст. 49 ПК України платники податків, що належать до великих та середніх підприємств, подають податкові декларації до контролюючого органу в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.

Оскільки позивач відноситься до середніх підприємств тому подає податкову звітність з податку на додану вартість тільки в електронній формі за умови дотримання реєстрації електронного підпису звітних осіб.

Відповідно до 1 Розділу Інструкції з підготовки і подання податкових документів електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку до подання податкових документів в електронному вигляді, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України 10.04.2008 № 233 (далі Інструкція), подання податкових документів в електронному вигляді - подання податкових документів до органів ДПС у визначеному для документообігу порядку за умови включення платника податків до системи подання податкових документів в електронному вигляді.

Згідно з п. 1 Розділу 2 Інструкції платник податків здійснює формування та подання податкових документів в електронному вигляді відповідно до законодавства із застосуванням спеціалізованого програмного забезпечення формування податкових документів, засобу КЗІ, керуючись цією Інструкцією та договором.

Для подання податкових документів до органів ДПС в електронному вигляді платник податків повинен мати: спеціалізоване програмне забезпечення для формування податкових документів в електронному вигляді у затвердженому форматі (стандарті); доступ до мережі Інтернет та можливість відправлення/приймання електронних повідомлень по електронній пошті; засіб КЗІ (сумісний за форматами даних із засобами КЗІ, що використовуються в органах ДПС); чинні посилені сертифікати відкритих ключів, сформованих акредитованим центром сертифікації ключів для платника податків та уповноважених посадових осіб платника податків, підписи яких є обов'язковими для податкової звітності у паперовій формі (п. 2 Розділу 2 Інструкції).

Пунктом 7 Розділу 2 Інструкції передбачено, що підставою для прийняття податкового документа в електронному вигляді є: його відповідність затвердженому формату (стандарту); підтвердження ЕЦП платника податків та його посадових осіб, підписи яких є обов'язковими для звітів в паперовій формі за умов встановлених в статтею 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис"; чинність відповідного посиленого сертифіката ключа під час накладання ЕЦП (підтверджується за допомогою позначки часу, отриманої від акредитованого центру сертифікації ключів, або якщо до моменту одержання електронного документа строк дії відповідного сертифіката не був закінчений або відповідний сертифікат не був скасований/блокований).

Відповідно до ч. 5 Розділу 3 Інструкції платник податків отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи; отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів; ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки) та надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії.

19 січня 2016 року, на виконання укладеного договору № 20184663 щодо надання послуг ТОВ «Центр сертифікації ключів «Україна», позивачем отриманні посилені сертифікати електронного цифрового підпису директора та бухгалтера, що підтверджено Актом прийому-передачі (а.с.16).

Відповідно до отриманого посиленого сертифікату відкритого ключа, він чинний з 09 лютого 2016 року по 08 лютого 2017 року, власник ОСОБА_2, уточнене призначення відкритого ключа підпис директора (а.с.25).

Засобами телекомунікаційного зв'язку позивачем направлено договір про визнання електронних документів, який доставлено до ДФС України 17.02.2016. Проте, згідно з квитанцією № 1 документ не прийнято, виявлені помилки: діючий договір відсутній; помилка сертифікат (найменування ОСОБА_2А.) має тип підпису «Директор», але в ЄДРЮОФОП для особи визначений тип підпису «Право підпису». (а.с.13)

Отже позивачу відмовлено укласти новий договір про визнання електронних документів з підстав невідповідності з даними в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст. 4 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції № 1669 (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) для осіб, які зареєстровані та переселилися з території проведення антитерористичної операції в період її проведення, реєстрація фізичної особи - підприємця здійснюється державними реєстраторами за адресою тимчасового проживання без вимоги державних реєстраторів реєстраційних служб територіальних органів Міністерства юстиції України в областях та місті Києві наявності реєстрації про місця проживання за місцем проведення реєстраційних дій.

Установлено, що проведення реєстраційних дій щодо зміни місцезнаходження юридичних осіб та місця проживання фізичних осіб - підприємців, місцезнаходженням/місцем проживання яких є територія проведення антитерористичної операції, здійснюється щодо юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців державними реєстраторами реєстраційних служб територіальних органів Міністерства юстиції України в областях та місті Києві.

Проведення реєстраційних дій, повязаних із зміною складу засновників (учасників) та керівника юридичної особи, місцезнаходженням якої є територія проведення антитерористичної операції, на період її проведення забороняється.

Як вбачається з матеріалів справи, підприємство зареєстровано у м. Лисичанську (а.с.41-43), яке є територією проведення антитерористичної операції згідно додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України».

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, на час укладання договору керівником значиться ОСОБА_1, а підписантом ОСОБА_2, яка була вже новим керівником зазначеного підприємства.

Відтак невідповідність даних, занесених на електронний підпис даним з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є виною позивача, оскільки є заборона на проведення реєстраційних дій, повязаних із зміною складу засновників (учасників) та керівника юридичної особи, місцезнаходженням якої є територія проведення антитерористичної операції, на період її проведення.

Крім того, в матеріалах справи наявне повідомлення від державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про відмову у проведенні державної реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не повязані зі змінами в установчих документах на підставі положень Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (а.с. 15).

Отже, неможливість проведення відповідних змін в Державному реєстрі у звязку із забороною, порушує права позивача щодо надання звітності в електронній формі та тягне для позивача наслідки застосування податковим органом відповідних штрафних санкцій.

Єдиною підставою, щодо подання податкової звітності у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 ПК України, до складання нового договору - є розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів.

Суд зазначає, що законодавець не визначає дії платника податку щодо надання податкової звітності на період спливу терміну та припинення дії договору, а також не передбачені такі дії Законом України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону, суд виходить із конституційних принципів загальних засад права (аналогія права).

Оскільки на час подання податкової звітності позивач позбавлений можливості укласти новий договір про визнання електронних документів та її надання в електронній формі з поважних причин, суд вважає за можливе вважати визнання припинення (нечинним) договору та його розірвання тотожними поняттями у даних спірних правовідносинах та застосувати закон, що регулює правовідносини на період складання нового договору, а саме подання податкової звітності у спосіб, визначений підпунктами "а" і "б" пункту 49.3 ПК України.

Суд враховує, що неприйняття податкової декларації податковим органом тягне за собою наслідки для підприємства у вигляді відповідальності за неподання або несвоєчасне подання податкової звітності, передбаченої ст. 120 ПК України.

20 квітня 2016 року підприємство надіслало поштою до контролюючого органу податкову декларацію на паперовому носії, яку відповідач вважав не прийнятою, про що зазначив в повідомлені від 28.04.2016 року № 3719 (а.с.6).

Нормами Податкового кодексу України встановлений вичерпаний перелік причин, які зумовлюють відмову у прийнятті податкової декларації, тому позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій щодо невизнання податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року від 20.04.2016 є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про визнання податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року від 20.04.2016 такою, що подана 20.04.2016 із відображенням цих даних в особовій картці платника податків, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 49.13 ст. 49 ПК України у разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом.

Відповідно до п. 49.15 ст. 49 ПК України податкова декларація, надіслана платником податків або його представником поштою або засобами електронного зв'язку, вважається неподаною за умови її заповнення з порушенням норм пунктів 48.3 і 48.4 ст. 48 цього Кодексу та надсилання контролюючим органом платнику податків письмової відмови у прийнятті його податкової декларації.

Згідно з п. 49.10 ст. 49 ПК України відмова посадової особи контролюючого органу прийняти податкову декларацію з будь-яких причин, не визначених цією статтею, у тому числі висунення будь-яких не визначених цією статтею передумов щодо такого прийняття (включаючи зміну показників такої податкової декларації, зменшення або скасування від'ємного значення об'єктів оподаткування, сум бюджетних відшкодувань, незаконного збільшення податкових зобов'язань тощо) забороняється.

Аналізуючи вищезазначені норми права, суд дійшов висновку, що задоволення судом позовних вимог про визнання протиправними дій щодо невизнання податкової декларації означає, що відповідне рішення не створило жодних правових наслідків, а податкова декларація є поданою вчасно на підставі п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу України. При цьому вимоги про зобов'язання контролюючого органу визнати податкову декларацію поданою варто розглядати як вимогу про визнання протиправною відмови у прийнятті податкової декларації, поданої платником податків на певну дату.

Зазначена правова позиція відповідає роз'ясненням Вищого адміністративного суду, які викладено у листі від 15 червня 2012 року № 1503/12/13-12.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до цієї норми в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В прохальній частині позовної заяви позивач просить визнати податкову декларацію з ПДВ за березень 2016 року такою, що подана саме 20.04.2016. Таке твердження позивача суд вважає незмістовним з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у звязку з неприйняттям податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року в електронній формі, позивачем останню направлено на адресу відповідача поштою 20.04.2016, яку отримано контролюючим органом 22.04.2016 (а.с.7).

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом у прийнятті податкової декларації позивача з ПДВ за березень 2016 року, у відповідності до п. 49.13 ст. 49 ПК України податкова декларація КП «ЛЖЕК № 5» з ПДВ за березень 2016 року, повинна вважатися прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом, тобто 22.04.2016.

Виходячи із змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5".

Згідно з частиною першою статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн. У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог до стягнення на користь позивача належать витрати за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління ДФС у Луганській області в розмірі 689,00 грн.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5» задовольнити частково.

Визнати противоправними дії Державної податкової інспекції у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області щодо невизнання податкової декларації Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5" з податку на додану вартість від 20.04.2016 за березень 2016 року податковою звітністю.

Зобовязати Державну податкову інспекцію у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області прийняти податкову декларацію Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5" з податку на додану вартість від 20.04.2016 за березень 2016 року датою її фактичного прийняття - 22.04.2016 із відображенням даних в особовій картці платника податків.

В решті позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Державної податкової інспекції у м. Лисичанську ГУ ДФС у Луганській області (місцезнаходження: 93110, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 347, ідентифікаційний код 39890557) на користь Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5" (місцезнаходження: 93107, Луганська область, м. Лисичанськ, кв. Дружби народів, 39, ідентифікаційний код 20184663) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 689,00 грн (шістсот вісімдесят девять грн. 00 коп).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_3