Справа № 815/2443/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2443/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.,

при секретарі: Драчук О.С.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів № 572 від 31.03.2016р., № 271 від 29.04.2016р., зобовязання поновити на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу, стягнення грошового забезпечення за невикористані щорічні відпустки,-

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 08 липня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №572 від 31.03.2016р. в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби;

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної полії в Одеській області №271 о/с від 29.04.2016р., в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби;

зобовязати Головне управління Національної поліції в Одеській області поновити ОСОБА_1, який має спеціальне звання старший лейтенант поліції, на посаді старшого слідчого Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 29.04.2016 р. по день фактичного поновлення на посаді;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове утримання за час його вимушеного прогулу з 29.04.2016р. по день фактичного поновлення на посаді;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за всі невикористані ним дні щорічної відпустки в разі поновлення на роботі;

стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 5000 гривень моральної шкоди.

Ухвалою суду від 04.07.2016р. залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 09.09.2008 р. він перебував на службі в органах внутрішніх справ. Наказом начальника ГУМВС України в Одеській області №1161 о/с від 04.11.2015р. згідно з пунктом 9 Розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ 06.11.2015 р. звільнений у запас Збройних Сил за пунктом 64 «з» (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації). 07.11.2015 р. наказом начальника ГУНП в Одеській області №59 о/с прийнятий на службу в поліцію та призначений на посаду старшого слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області. За час перебування на службі отримав звання старшого лейтенанта поліції. Загальний стаж роботи в правоохоронних органах складає більше 7 років. 16.01.2016 р. в приміщенні першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України, а саме у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди. Позивач зазначає, що 18.01.2016р. на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси відсторонено від виконання службових обов'язків за займаною посадою до 18.03.2016р. Вказані обставини стали підставою для проведення службового розслідування. Позивач зазначає, що відповідачем порушено ст. 62 Конституції України, ч.5 ст. 17 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до яких поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Позивач наголошує, що незважаючи на це, нехтуючи вищезазначеними демократичними засадами, 31.03.2016р. Головним управлінням Національної поліції в Одеській області видано наказ №572 «Про надзвичайну подію за участю працівника Білгород-Дністровського ВП ГУНП та покарання винних», в якому, зокрема, вказано: «За грубе порушення вимог ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 №3460-ІV, ст. 8, п.п. 1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 22, ст. 38, ст. 39, ст. 42 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилися у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди для cебе, зраді службовим інтересам, власну недисциплінованість, яка привела до надзвичайної події, керуючись ст. 2, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. №3460-ІV, накласти на старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби». Позивач наголошує, що станом на день видачі наказу про накладення дисциплінарного стягнення №572 від 31.03.2015р., вироку суду про визнання його винним у інкримінованомукримінальному правопорушенні не було. Факт вчинення останнім кримінального правопорушення ним заперечувався, його причетність до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення базується лише на припущеннях слідства.

Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що 15.01.2016р. до ГУНП в Одеській області з Білгород-Дністровського ВП ГУНП надійшла інформація про те, що близько 17:30 год. працівниками прокуратури Одеської області спільно з працівниками УСБУ в Одеській області, в рамках кримінального провадження № 0000766 від 10.11.2015р. за ч.3 ст. 368 КК України, в службовому кабінеті № 205, який розташований в адміністративній будівлі з Білгород-Дністровського ВП за адресою: м. Білгород - Дністровський, вулиця Тімірязєва, 21, затримано ОСОБА_1 15.01.2016р. наказом ГУНП в Одеській області № 74 призначено службове розслідування, в ході якого, зокрема, встановлено, що під час особистої зустрічі, яка відбулася наприкінці вересня 2015 року ОСОБА_1 висунув ОСОБА_4 вимогу щодо передачі йому 900 доларів США за вирішення питання про закриття кримінального провадження відносно неї. Також, ОСОБА_1 повідомив, що грошові кошти необхідно буде перерахувати на банківський рахунок, який він надасть пізніше. При цьому зазначається, що ОСОБА_1 для реалізації свого плану щодо отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_4 залучив свого знайомого ОСОБА_5, який не був обізнаний про злочинний намір ОСОБА_1 Так, ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_5 надати належний йому банківський рахунок, відкритий у ПАТ КБ «Приват Банк» для перерахування грошових коштів, зняття готівки з його рахунку та передачу її останньому. Погодившись на висунуті ОСОБА_1 вимоги щодо необхідності передачі грошових коштів, 31.12.2015р. ОСОБА_4 перерахувала на рахунок, наданий їй ОСОБА_1, частину грошових коштів у сумі 10000 гривень. 15.01.2016р. приблизно о 17:00 год. під час чергової зустрічі, призначеної ОСОБА_1 у службовому кабінеті № 205, розташованому на другому поверсі Білгород-Дністровського ВП за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Тімірязєва, 21, останній, виконуючи раніше оговорені умови, вручив ОСОБА_4 копію постанови про закриття кримінального провадження №0002281 від 14.08.2015р. за фактом скоєння ДТП ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України. Того ж дня приблизно о 17:30 год. ОСОБА_1В затримано працівниками прокуратури Одеської області спільно з працівниками У СБУ в Одеській області в порядку ст. 208 КПК. 16.01.2016р. ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2016р. відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ -21 УДДВП в Одеській області терміном 60 діб з строком до 16:00 год. 14.03.2016р., із можливістю внесення застави, як запобіжного заходу, в розмірі 300 розмірів мінімальної заробітної плати. 04.02.2016р. на виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Кушніренка Ю.С. наказом ГУНП в Одеській області від 04.02.2016р. № 185 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов'язків за займаною посадою до 18.03.2016р. Під час проведення службового розслідування ОСОБА_1 відмовився від надання пояснення на підставі ст. 63 Конституції України. Відповідач зазначає, що вищевказана подія негативно вплинула на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції. Таким чином, наказом Головного управління Національної полії в Одеській області №572 від 31.03.2016р. реалізовано висновок службового розслідування від 15.03.2016р. Наказом Головного управління Національної полії в Одеській області №271 о/с від 28.04.2016р. реалізовано наказ №572 від 31.03.2016р., з яким ознайомлено позивача 29.04.2016р. Відповідач наголошує, що за приписами ст.18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобовязаний неухильно дотримуватись положень Конституції, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних обовязків), наказів керівництва. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що посадові особи Головного управління Національної поліції в Одеській області діяли в рамках наданих законом повноважень, не порушуючи прав та законних інтересів позивача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача у судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях заперечував проти адміністративного позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

07.11.2015 р. наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №59 о/с відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про національну поліцію» позивача прийнято на службу в поліцію та призначено на посаду старшого слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, присвоєно останньому спеціальне звання «старший лейтенант поліції» (а.с. 58).

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №572 від 31.03.2016р. «Про надзвичайну подію за участю працівника Білгород-Дністровського ВП ГУНП та покарання винних» за грубе порушення ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. № 3460-VI, ст. 8, п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 22, ст. 38, ст.39, ст. 42 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилось у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди для себе, зраді службовим інтересам, власну недисциплінованість, яка призвела до надзвичайної події, керуючись ст.2, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. № 3460-VI, накладено на старшого слідчого Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби (а.с. 11).

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області №271 о/с від 29.04.2016р. старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1, старшого слідчого Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області звільнено зі служби в поліції з 29.04.2016р. за п.6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" (у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (а.с. 12).

Не погоджуючись з вищезазначеними наказами Головного управління Національної поліції в Одеській області, позивач оскаржив їх до суду.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, суд керувався критеріями, закріпленими у ч. 3 ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи, які повинні дотримуватися при реалізації повноважень владного субєкта.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд зясовує, чи використане повноваження, надане субєкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Як встановлено судом із матеріалів справи дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби до ОСОБА_1 застосовано у зв'язку з порушенням останнім службової дисципліни, а саме: ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006р. № 3460-VI, ст. 8, п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 22, ст. 38, ст.39, ст. 42 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилось у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди для себе, зраді службовим інтересам, власну недисциплінованість, яка призвела до надзвичайної події.

Згідно ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази. Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України.

За приписами п.п. 1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобовязаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обовязки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обовязків, наказів керівництва.

Статтею 77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено вичерпний перелік підстав для звільнення поліцейського. Зокрема, пунктом 6 частини 1 вказаної статті визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

В той же час, пунктом 4 «Прикінцевих та Перехідних положень» Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не було затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22.02.2006 р., який не втратив чинність і продовжує діяти як станом на момент вчинення проступку позивачем, так і на момент накладення дисциплінарного стягнення.

Сутність службової дисципліни, обов'язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

В силу положень статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України (надалі - Дисциплінарний статут) службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

За змістом статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту є підставою для висновку про те, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Згідно зі статтею 2 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За приписами статті 12 Дисциплінарного статуту на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень, як звільнення з органів внутрішніх справ.

Отже, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

Як визначено частиною першою статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України /частина четверта статті 14 Дисциплінарного статуту/.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №230 від 12 березня 2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073.

Пунктом 2.1 вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов'язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

З висновку службового розслідування по факту порушення ОСОБА_1 службової дисципліни, підставою для проведення службової перевірки стало отримання 15.01.2016р. ГУНП в Одеській області від Білгород-Дністровського ВП ГУНП інформації про те, що близько 17:30 год. працівниками прокуратури Одеської області спільно з працівниками УСБУ в Одеській області, в рамках кримінального провадження № 0000766 від 10.11.2015р. за ч.3 ст. 368 КК України, в службовому кабінеті № 205, який розташований в адміністративній будівлі Білгород-Дністровського ВП за адресою: м. Білгород - Дністровський, вулиця Тімірязєва, 21, затримано ОСОБА_3, якому начальником СВ Білгород-Дністровського МВ доручено проведення досудового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 13.08.2015р. біля будинку № 3 по вул. Миру, с. Бритівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, за ч. 1 ст. 286 КК України. При цьому зазначається, що в ході досудового слідства встановлено, що під час особистої зустрічі, яка відбулась наприкінці вересня 2015 року (більш точної дати слідством не встановлено) ОСОБА_1 висунув ОСОБА_4О вимогу щодо передачі йому 900 доларів США за вирішення питання про закриття кримінального провадження відносно неї. Також, ОСОБА_3 повідомлено, що грошові кошти необхідно буде перерахувати на банківський рахунок, який останній надасть пізніше. При цьому також зазначається, що 31.12.2015р. ОСОБА_4 перераховано частину коштів у сумі 10000 гривень. Також зазначено, що 15.01.2016р. близько 17:00 під час чергової зустрічі, призначеної ОСОБА_1 у службовому кабінеті № 205, розташованому на другому поверсі Білгород-Дністровського ВП за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул. Тімірязєва, 21, останнім було вручено ОСОБА_4 копію постанови про закриття кримінального провадження № 0002281 від 14.08.2015р. за фактом ДТП за ч.1 ст. 286 КК України. Того ж дня приблизно о 17:30 год. ОСОБА_1В затримано працівниками прокуратури Одеської області спільно з працівниками У СБУ в Одеській області в порядку ст. 208 КК України. 16.01.2016р. ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України (а.с. 93-97).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.01.2016р. відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ОСІ -21 УДДВП в Одеській області терміном 60 діб з строком до 16:00 год. 14.03.2016р., із можливістю внесення застави, як запобіжного заходу, в розмірі 300 розмірів мінімальної заробітної плати (а.с. 77-78).

04.02.2016р. на виконання ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Кушніренка Ю.С. наказом ГУНП в Одеській області № 185 від 04.02.2016р. старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов'язків за займаною посадою до 18.03.2016р. (а.с. 82).

Таким чином, як було встановлено службовим розслідуванням, ОСОБА_1 грубо порушено службову дисципліну, що несумісне з можливістю подальшого проходження служби в органах Національної поліції України.

Як передбачено частиною п'ятою статті 14 Дисциплінарного статуту, перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення.

Згідно з пунктом 6.2 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, яким визначено права та обов'язки виконавця (голови, членів комісії), що проводить службове розслідування, виконавець (голова, члени комісії) з метою забезпечення повного, всебічного і об'єктивного дослідження обставин подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, серед іншого, має право ознайомлюватися і вивчати в установленому порядку відповідні документи, що мають відношення до службового розслідування, у разі потреби - знімати з них копії і приєднувати до матеріалів службового розслідування.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення службового розслідування ОСОБА_1, посилаючись на ст. 63 Конституції України, давати які-небудь пояснення відмовився (а.с. 85).

За висновком службового розслідування, проведеного за фактом затримання працівника Білгород-Дністровського ВП ГУНП від 15.03.2016р. вирішено за грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-ІV, ст. 8, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 22, ст. 38, ст. 39, ст. 42 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилось у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди для себе, зраді службовим інтересам, власну недисциплінованість, яка призвела до надзвичайної події, керуючись ст. 2, 12, 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 р. № 3460-ІV, старшого слідчого СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 96).

Так, п.6 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Суд зазначає, що звільнення позивача зі служби в поліції відбулось саме у зв'язку з порушенням позивачем службової дисципліни, що підтверджено результатами службового розслідування. При цьому, проведення такого розслідування та встановлення обставин фактичної дійсності законодавцем віднесено до компетенції відповідача.

Судом встановлено, що службове розслідування відносно дій старшого слідчого Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області проведено у повній відповідності до вимог Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України.

Позивачем в ході судового розгляду справи не надано жодних доказів, що свідчили б про порушення Головним управлінням Національної поліції в Одеській області порядку проведення службового розслідування.

Фактично позивач вказує про не підтвердження правомірності підстав прийняття оскаржуваних наказів, оскільки на момент прийняття останніх, вироку суду про визнання його винним у інкримінованомукримінальному правопорушенні не було. В той же час, позивачем не заперечується факту підтвердженого відповідним висновком про позапроцесуальні зустрічі з ОСОБА_4, під час розслідування кримінального провадження № 0002281 від 14.08.2015р. за фактом ДТП за ч.1 ст. 286 КК України. При цьому, позивач під час проведення службового розслідування від надання пояснень відмовився.

Позивачем не доводилось протилежного та не спростовувалось належними та допустимими доказами під час судового розгляду.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З матеріалів службового розслідування вбачається, що між позивачем та ОСОБА_4 відбувались особисті зустрічі наприкінці вересня 2015 року (більш точної дати слідством не встановлено), а також 15.01.2016р. близько 17:00 у службовому кабінеті № 205, розташованому на другому поверсі Білгород-Дністровського ВП за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Тімірязєва, 21, де ОСОБА_3 було вручено ОСОБА_4 копію постанови про закриття кримінального провадження № 0002281 від 14.08.2015р. за фактом ДТП за ч.1 ст. 286 КК України.

Позивачем не доводилось та не підтверджувалось належними та допустимими доказами, що під час вказаних зустрічей ОСОБА_1 проводились процесуальні дії під час кримінального провадження, в порядку передбаченому законодавством, зокрема, проведення передбачених процесуальним законодавством слідчих дій, розяснення ОСОБА_4 перед проведенням слідчої (розшукової) дії її прав і обовязків, передбачених КПК України, а також відповідальності, встановленої законом. Відсутні також докази фіксування процесуальних дій під час кримінального провадження відповідно до вимог ст.103 КПК України. Позивачем також не зазначалось та не підтверджувалось того, що ОСОБА_4 викликалась до слідчого, шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв'язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою, як того вимагає ч. 1 ст.135 КПК України.

На підставі вказаного висновку службового розслідування Головним управлінням Національної поліції в Одеській області прийнято рішення про звільнення позивача з органів внутрішніх справ на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

Водночас, суд критично ставиться до доводів відповідача щодо порушення позивачем ст. 22, ст. 38, ст. 39, ст. 42 Закону України «Про запобігання корупції», що виразилися у вимаганні та отриманні неправомірної вигоди для cебе, зраді службовим інтересам, виходячи з положень ч.4 ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Важливою для України з точки зору конкретизації положень щодо презумпції невинуватості є правозастосовна практика ЄСПЛ, яка в нашій державі є джерелом права та має вищу, порівняно з національним законодавством, юридичну силу. Принцип презумпція невинуватості є обовязковим для будь яких субєктів владних повноважень (справа «Аллене де Рібемон проти Франції»). Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, повязаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів Національної поліції України здійснено Головним управлінням Національної поліції в Одеській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом. А відтак, підстави для скасування оскаржених наказів відсутні. Отже, у задоволенні позову в даній частині необхідно відмовити. Як наслідок, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про зобовязання поновити ОСОБА_1 на посаді, стягнення середньомісячного грошового забезпечення, стягнення грошове забезпечення за всі невикористані ОСОБА_1 дні щорічної відпустки в разі поновлення на роботі, як такі, що є похідними від позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення та звільнення.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваного наказу діяв у передбачений законодавством спосіб та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 69, 70, 71, 94, 122, 158-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів № 572 від 31.03.2016р., № 271 від 29.04.2016р., зобовязання поновити на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу, стягнення грошового забезпечення за невикористані щорічні відпустки, - відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 13.07.2016р.

Суддя: Г.П. Самойлюк

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів № 572 від 31.03.2016р., № 271 від 29.04.2016р., зобовязання поновити на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу, стягнення грошового забезпечення за невикористані щорічні відпустки, - відмовити повністю.

13 липня 2016 року.