Справа № 802/727/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

11 липня 2016 р. Справа № 802/727/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

Головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни,

Суддів: Дончика Віталія Володимировича

Воробйової Інни Атнатоліївни

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_2

відповідача: Данильченко В.В., Пасічник Л.М.

третя особа 1: не прибув

третя особа 2: Жолинська В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України, Урядовий Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини

про: визнання дій і бездіяльності неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду України надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Департамент ДВС МЮУ, відповідач), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство юстиції України (далі - третя особа 1), Урядовий Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини (далі - третя особа 2), в якому позивач просить суд:

- визнати дії і бездіяльність Департаменту ДВС МЮУ щодо відмови у відкриті виконавчого провадження і виконання постанови суду у адміністративній справі та у відсутності контролю за своєчасністю вчинення державним виконавцем виконавчих дій - неправомірними;

- постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28.04.2016 року №50963031- скасувати, як незаконну та зобов'язати відповідача прийняти виконавчий документ та забезпечити дійовий контроль за виконанням судового рішення про що інформувати суд і мене в місячний строк.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що постановою державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що у виконавчому документі, пред'явленому на виконання, не встановлено порядок виконання рішення, а саме: не визначено перелік заходів, які необхідно здійснити, норми законодавства, що належить врахувати при здійсненні контролю. Проте, позивач вважає, що підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження відсутні, а тому дії державного виконавця та постанова є протиправними і підлягає скасуванню.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позовних вимог, просили відмовити у задоволенні адміністративного позову посилаючись на письмові заперечення. Зокрема, зазначаючи, що постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50963031 з виконання виконавчого листа №802/3745/15-а виданого 12.04.2016 року Вінницьким апеляційним адміністративним судом, було винесено державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження», «Про державну виконавчу службу», а також Інструкцією з організації примусового виконання рішень. Відтак, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не допускалась неправомірні дії та бездіяльність.

Представник третьої особи 2 у судовому засіданні також заперечувала щодо позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні з підстав, що наведенні відповідачем у письмових запереченнях.

представник третьої особи 1 в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №802/3745/15-а за позовом ОСОБА_2, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини до Відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 року - позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Урядового повноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо нездійснення координації роботи пов'язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року в справі "Яворовенко та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо нездійснення контролю за виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року в справі "Яворовенко та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною. Зобов'язано Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи спрямовані на здійснення контролю, а Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року в справі "Яворовенко та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною. В решті позовних вимог відмовлено.

Так, 12.04.2016 року Вінницьким апеляційним адміністративним судом у даній справі видано виконавчий лист.

26.04.2016 року, в порядку визначеному законом, ОСОБА_2 звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із завою про відкриття виконавчого провадження та подав виконавчий лист.

28.04.2016 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50963031 щодо виконання виконавчого листа №802/3745/15-а, виданого Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12.04.2016 року, із посиланням на ст.ст. 21, 23, п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, як зазначено в оскаржуваній постанові, є те, що у виконавчому документі не встановлено порядок виконання рішення, а саме: не визначено перелік заходів, які необхідно здійснити, норми законодавства, що належить врахувати при здійсненні контролю.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

У відповідності до п.8 ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Отже, даною нормою закону визначено, що лише законом України можуть бути встановлено обставини, які виключають здійснення виконавчого провадження.

Так, в оскаржуваній постанові державний виконавець посилається на п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", тобто наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, а саме у виконавчому документі не встановлено порядок виконання рішення, а саме: не визначено перелік заходів, які необхідно здійснити, норми законодавства, що належить врахувати при здійсненні контролю, як на підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Проте, на переконання суду обставина на яку посилається державний виконавець, а саме: у виконавчому документі не встановлено порядок виконання рішення не є тією обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження, оскільки державний виконавець в оскаржуваній постанові не навів жодну норму національного законодавства, яка виключає здійснення виконавчого провадження.

Разом з тим, згідно частин 1 та 2 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа є незрозумілим, державний виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення змісту цього документа.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Закон України "Про виконавче провадження" не може містити порядок (опис) виконання всіх можливих заходів примусового виконання рішень, які може містити судове рішення, однак державний виконавець не позбавлений можливості звернутися до органу, який видав виконавчий документ, за роз'ясненням резолютивної частини рішення або за встановленням або зміною способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постанова державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І.В. від 28.04.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50963031 щодо виконання виконавчого листа №802/3745/15-а, виданого Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12.04.2016 року, є протиправною і підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги в частині зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти виконавчий лист за № 802/3745/15-а до виконання, суд вирішив задовольнити її частково та вважає, що слід захистити права позивача шляхом зобов'язання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вирішити питання про прийняття виконавчого листа № 802/3745/15 - а, виданого 12.04.2016 року, до виконання в порядку встановленому ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на наступне.

Так, ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає порядок прийняття виконавчого документа до виконання.

Отже, враховуючи те, що як вже було встановлено судом, підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження немає, тому державний виконавець має вирішити питання про прийняття виконавчого документа з урахуванням вишезазначеної норми Закону.

Щодо позовної вимоги в частині зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України забезпечити дійовий контроль за виконанням судового рішення за виконавчим листом за № 802/3745/15-а суд зауважує, що, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Суд не вправі перебирати функції державних органів щодо прийняття рішень, віднесених до компетенції останніх. Відповідно до процесуального закону суд дає правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи.

На ряду з цим, суд не може підміняти відповідний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належить до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

В даному випадку саме на Департамент ДВС Міністерства юстиції України покладено обов'язок щодо виконання судового рішення.

Вищенаведене також в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові Пленуму від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", в якій визначено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно з Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання дій та бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо відмови у відкритті виконавчого провадження і виконання постанови суду неправомірними, суд зазначає наступне.

Результатом оскаржуваних позивачем дій стало прийняття відповідачем рішення у формі постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. При оскарженні такого рішення, суд перевіряє правомірність дій щодо його винесення (прийняття) і у випадку встановлення протиправності в таких діях, скасовує відповідне рішення. Вказане свідчить про те, що скасування рішення охоплює в собі й визнання протиправними дій при його прийнятті, а тому питання протиправності дій, у даному випадку, окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень не потребує додаткового визнання протиправними дій та бездіяльності такого суб'єкта владних повноважень при прийнятті протиправного рішення, а тому суд доходить висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивач за законом звільнений від сплати судового збору, а відповідачами не надано суду документального підтвердження судових витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відтак питання про стягнення зі сторін судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, Вінницький окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.04.2016р. №50963031.

3. Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, вирішити питання про прийняття виконавчого листа №802/3745/15-а, виданого 12.04.2016р. до виконання, в порядку встановленому ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження", за умови подання ОСОБА_2 виконавчого листа до примусового виконання.

4. В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Віятик Наталія Володимирівна

Суддя Дончик Віталій Володимирович

Суддя Воробйова Інна Атнатоліївна