Справа № 806/2622/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

21.06.2016 № К/800/1809/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Голубєвої Г.К., Сіроша М.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Коростенський машинобудівний завод»
на постанову та ухвалуЖитомирського окружного адміністративного суду від 09.09.2015 Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015
у справі№806/2622/15
за позовомПублічного акціонерного товариства «Коростенський машинобудівний завод»
доКоростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області
провизнання дій протиправними та часткове скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.09.2015, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015, відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ««Коростенський машинобудівний завод»» про визнання незаконною відмову Коростенської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області в розстроченні грошових зобов'язань, неналежної оцінки обставин щодо накопичення товариством податкового боргу, неналежне виконання вимог пунктів 3.1-3.2 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань та податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міндоходів від 10.10.2013 № 574, передбаченого пунктом 100.13 статті 100 Податкового кодексу України; та часткове скасування штрафних санкцій за порушення граничного строку сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість, визначеного на підставі статті 126 Податкового кодексу України в сумі 18600,00 грн. з суми 21109,92 грн., наведеної в податковому повідомленні-рішенні Коростенської ОДПІ від 03.03.2015 № .

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та направити справу на новий судовий розгляд з підстав порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для відхилення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 16.02.2015 посадовою особою Коростенської ОДПІ проведено документальну невиїзну перевірку ПАТ «Коростенський машинобудівний завод» з питань своєчасності сплати податку на додану вартість, за результатами якої складено акт №151/15-3 про порушення позивачем п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України через несвоєчасну сплату податку на додану вартість в сумі 105549,60 грн., а саме:

- по декларації з податку на додану вартість за жовтень 2014 року грошове зобов'язання в розмірі 5338,85 грн. сплачено із затримкою в 48 днів;

- по декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року грошове зобов'язання в розмірі 100210,80 грн. сплачено із затримкою в 37 днів.

Не погодившись із висновками акту перевірки, позивачем були подані письмові заперечення від 20.02.2015 № 87/12, розглянувши які Коростенська ОДПІ листом від 27.02.2015 № 238315-3 повідомила про залишення без змін висновків акту № 151/15-3 від 16.02.2015.

06.03.2015 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення рішення №, яким за порушення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість та на підставі статті 126 Податкового кодексу України зобов'язано ПАТ «Коростенський машинобудівний завод» сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 21109,92 грн., з яких

Внаслідок оскарження прийнятого відповідачем спірного рішення в адміністративному порядку, його залишено без змін.

Судами також встановлено, що Головним управлінням ДФС в Житомирській області у 10-денний строк з дня надходження від ПАТ «Коростенський машинобудівний завод» заяви про розстрочення грошового зобов'язання проведено аналіз фінансового стану платника та сформовано висновок про можливість надання розстрочення від 23.12.2014. Разом з тим, ДФС, розглянувши висновок Головного управління ДФС у Житомирській області від 23.12.2014 № 284/06-30-25, рішенням від 30.12.2014 №17480/7/99-99-23-04-17 відмовила ПАТ «Коростенський машинобудівний завод» у розстроченні грошових зобов'язань, мотивуючи тим, що аналіз фінансового стану платника не підтверджує його достатню стабільність для забезпечення поточних розрахунків з бюджетом та виконання умов відстрочення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що порушення граничних термінів сплати податкового зобов'язання підтверджується матеріалами справи та не заперечується позивачем, при цьому подання заяви про розстрочення грошового зобов'язання не є підставою для не нарахування контролюючим органом штрафу на несвоєчасно сплачені платником податків суми грошового зобов'язання.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією судів першої та апеляційної інстанцій, зокрема, з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 100.1, 100.2, 100.4 статті 100 Податкового кодексу України розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу.

Платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

Підставою для розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Відповідно до пункту 100.13 статті 100 Податкового кодексу України порядок розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно пункту 2.1 Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 574 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.10.2013 за N 1853/24385, розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) можуть надавати в межах повноважень за кожним окремим випадком:

Міністерство доходів і зборів України - без обмежень суми;

головні управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі та Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників - на суму не більше 3 млн. гривень;

державні податкові інспекції, спеціалізовані державні податкові інспекції - на суму не більше 300 тис. гривень.

Згідно із пунктом 3.2 названого Порядку, за результатами розгляду керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви: приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), яке оформляється на бланку відповідного органу доходів і зборів (додаток 2); відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) у письмовій формі за відсутності підстав, наведених у пункті 3.1 цього розділу, та при недотриманні обов'язкових вимог, визначених цим Порядком.

Враховуючи вимоги вищенаведених норм, колегія суддів касаційної інстанції вважає цілком об'єктивним висновок судів про те, що з аналізу статті 100 Податкового кодексу України та положень Порядку випливає беззаперечний висновок, що розстрочення чи відстрочення податкового боргу платника податків є правом контролюючого органу, а не його обов'язком.

По-друге, розмежовано повноваження органів доходів і зборів при вирішенні питання про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, які звертаються із відповідними заявами.

Відповідно до п. 14.1.175 ч. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.126.1 ст. 126 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Передбачена пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення.

Отже, з огляду на вимоги наведених норм та встановлені судами обставини, правильним є їх висновок про обґрунтованість нарахування позивачу штрафних санкцій у зв'язку з порушенням граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, не спростованими доводами касаційної скарги, про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що ґрунтуються на нормах закону, а тому вони не підлягають скасуванню.

За таких обставин та з урахуванням вимог частини 3 статті 2, частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для відмови в задоволенні позову.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суди повно встановили обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надали їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до пункту 3 статті 2201 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваних судових рішень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства ««Коростенський машинобудівний завод»» відхилити.

2. Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 09.09.2015 та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2015 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, що беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді Г.К.Голубєва
М.В.Сірош