Справа № 214/1096/16-а
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/1096/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 липня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Горбуновій Л.С.

за участю позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - Трофимової О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, покладення зобов'язань, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу (далі за текстом «УПФУ»), в якому первісно просила: визнати протиправним і скасувати рішення УПФУ № С-3 від 20 січня 2016 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

В обґрунтування позову навела наступне. Вона, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, має сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, інваліда з дитинства, що підтверджується медичним висновком, виданим 3-ю міською дитячою лікарнею м. Кривого Рогу (визнано інвалідом дитинства з 13 липня 1987 року). Згідно копії медичного висновку № 135, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, визнано інвалідом з дитинства з 19 липня 1989 року, висновок дійсний до 01.08.1991. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком, після досягнення 50 років і при стажі роботі не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. Вона звернулась до УПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, як матері інваліда з дитинства, із заниженням пенсійного віку відповідно до ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Листом № С-3 від 20.01.2016 року позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки для призначення пенсії необхідно підтвердити той факт, що позивач є матір'ю інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку. За рекомендаціями лікарів та з уваги на те, що її син, дитина-інвалід, за станом здоров'я потребував стороннього догляду, побутового обслуговування, медичної допомоги, він дійсно з 25 липня 1991 року знаходився в дитячому будинку-інтернаті для дітей інвалідів. Діти-інваліди, яким згідно з медичним висновком не протипоказано перебування в цій установі, приймаються до дитячого будинку-інтернату незалежно від наявності родичів, зобов'язаних за законом їх утримувати. Син позивача був зареєстрований разом з нею до 15 вересня 1998 року і тільки після вибув до дитячого будинку-інтернату для дітей інвалідів за адресою вул. Мелешкіна, 42а. Відповідно до розділу XV Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком. Згідно «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 7 квітня 2004 року № 183, залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють I, II, III групи інвалідності, а також причини інвалідності: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; трудове каліцтво; професійне захворювання; поранення тощо. Відповідно до п. 24 Постанови Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року, при призначенні пенсій жінкам, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку (чотирнадцятирічного), з 1 січня 2006 - шестирічного (чотирнадцятирічного) віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Згідно п. 25 «Порядку визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом», засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медицини висновком установи охорони здоров'я посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. Як вбачається з вищенаведеного вимоги УПФУ стосовно того, що позивач зобов'язана підтверджувати, що вона є матір'ю інваліда з дитинства до шестирічного віку в законодавстві відсутні. Враховуючи, що нею були надані довідки, які підтверджують факт інвалідності ОСОБА_4 з дитинства, наполягає, що має право на призначення пенсії за віком, згідно ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Доповнивши позов, просить: зобов'язати УПФУ призначити пенсію за віком ОСОБА_1 з дня звернення до УПФУ.

Під час розгляду справи, відповідно до ст. 55 КАС України, відповідач Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу замінений відповідачем Криворізьке центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області.

У судовому засіданні позивач позов підтримала повністю та в своїх поясненнях підтвердила зміст позовних вимог. Крім того, зазначила, що після того, як син став перебувати в інтернаті, продовжувала про нього турбуватися, займалася похоронами. Також зазначила, що після подання заяви про призначення пенсії, в цьому було відмовлено, що при цьому робітник УПФУ зазначав, що її чоловік ОСОБА_6 в липні 1989 року - березні 1991 року отримував допомогу на утримання дитини-інваліда, а тому цей період належить зараховувати до трудового стажу ОСОБА_6 Просить також врахувати, що має дитину, яка є потерпілим від Чорнобильської катастрофи, а тому має право на зарахування до свого стажу періодів догляду за дитиною. Після звернення до УПФУ в червні 2016 року у призначенні пенсії було відмовлено. На стягненні витрат з оплати судового збору не наполягає.

У судовому засіданні представник відповідача УПФУ позов не визнала та підтвердила зміст письмових заперечень, відповідно до яких Пенсійний фонд України відповідно до Положення "Про Пенсійний фонд України" затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. за № 384/2011 є центральним органом виконавчої влади.

Управління, реалізуючи свої повноваження, діє як орган державної влади при здійсненні управлінських функцій, діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України.

01.01.2004 року набув чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058.

Відповідно до ст.4 Закону законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Якщо міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Вказує, що позивач в адміністративному позові посилається на ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» N 1788-XII від 05.11.1991р., згідно до якої жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми (пункти "є" і "ж" статті 56). При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії (стаття 94). У разі відсутності матері, коли виховання дитини-інваліда здійснювалось його батьком, йому призначається пенсія за віком після досягнення 55 років при стажі роботи 20 років».

Зазначає, що відповідна норма Закону втратила чинність з прийняттям Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тому відповідно до ч. 3 розділу Х// «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» тимчасово, до прийняття відповідного Закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, ця редакція Закону чинна на момент звернення позивача до суду.

При зверненні ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу з заявою з проханням надати попередній розрахунок загального стажу для призначення пенсії як матері дитини-інваліда заявниця надала: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; копію медичного висновку, виданого 3-ю міською дитячою лікарнею м. Кривого Рогу; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4; копію свідоцтва про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4; копію свідоцтва № НОМЕР_1 ОСОБА_1; копію трудової книжки ОСОБА_1.

Вказує, що відповідно до вищенаведених документів, ОСОБА_1 мала сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_7 - дата смерті.

Згідно медичного висновку від 13.07.1987 року, виданого 3-ю міською дитячою лікарнею м. Кривого Рогу, ОСОБА_4 визнано інвалідом з дитинства. Висновок дійсний до 13.07.1989 року.

В управлінні Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу збереглася архівна справа № 15186 ОСОБА_1, відповідно до матеріалів якої позивач з 01.04.1991 по 01.08.1991 р. отримувала компенсацію як мати дитини-інваліда з дитинства ОСОБА_4, оскільки в цей час не працювала. Також в матеріалах цієї архівної справи наявний медичний висновок № 135 від 19.07.1989 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, визнано інвалідом з дитинства. Висновок дійсний до 01.08.1991 року.

Однак, в управлінні Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу також збереглася архівна справа № 01301 ОСОБА_10 (директора Криворізького дитячого будинку-інтернату, опікуна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі рішення виконавчого комітету Саксаганської районної ради від 12.09.1997 № 400).

В матеріалах відповідної архівної справи наявна довідка від 19.09.1997 року № 265, виданої Криворізьким дитячим будинком-інтернатом, згідно якої ОСОБА_4, 1985р.н., знаходиться в дитячому будинку-інтернаті для дітей інвалідів з 25.07.1991 на повному державному забезпеченні.

Наполягає, що підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії як матері дитини-інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку відсутні, оскільки ОСОБА_1 свого сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, віддала до дитячого будинку-інтернату на повне державне забезпечення до набуття дитиною-інвалідом 6-річного віку.

Також підтвердила зміст додаткових заперечень. При цьому зазначила, що згідно статті 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за № 1058-IV від 09.07.2003р., пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Постановою правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005, передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Станом на 7 червня 2016 року ОСОБА_1 до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення пенсії не зверталася.

У судове засідання 15 липня 2016 року представник відповідача не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому розгляд справи на підставі ст. 128 ч.6 КАС України, був продовжений у письмовому провадженні.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що ОСОБА_1 доводиться їй рідною сестрою, ОСОБА_4 спочатку проживав з батьками, а потім в інтернаті. Батьки не бажали віддавати дитину до інтернату, але стан дитини погіршився. Коли дитина перебувала в інтернаті, ОСОБА_1 відвідувала дитину, готувала їжу, забезпечувала одягом та ліками, весь час турбувалася про сина.

Під час розгляду справи безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорт позивача (а.с.5-6, 58), довідка (а.с.6), трудова книжка (а.с.7-8, 63-64, 75-77), листок вибуття (а.с.9), відповідь УПФУ від 20 січня 2016 року (а.с.10, 54), довідка про реєстрацію (а.с.11), медичний висновок (а.с.17, 59), медичний висновок (а.с.18), довідка (а.с.19), заява про призначення пенсії ОСОБА_10 (а.с.27-28), рішення про встановлення опіки від 12 вересня 1997 року (а.с.29), протокол від 19 вересня 1997 року про призначення пенсії ОСОБА_12 (а.с.30), розрахунок стажу ОСОБА_1 (а.с.31), протокол від 5 травня 1991 року про призначення компенсації ОСОБА_1 як матері інваліда дитинства (а.с.32), заява про призначення компенсації (а.с.32, зв.), звіт про добровільні внески (а.с.37-41), квитанція (а.с.42), договір на сплату (а.с.43-45), відомості про застраховану особу (а.с.49), індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с.67), протокол від 21 червня 2016 року (а.с.74), свідоцтво про народження ОСОБА_8 (а.с.78), свідоцтво ОСОБА_6 (а.с.79), посвідчення ОСОБА_8 (а.с.80).

У судовому засіданні також оглянута справа за звернення позивача, з якої до матеріалів даної справи долучені: відповідь (а.с.58). резолюція (а.с.55), звернення ОСОБА_1 від 16 січня 2016 року (а.с.56), свідоцтво про народження ОСОБА_7 (а.с.58-а), свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (а.с.60), свідоцтво про народження ОСОБА_8 (а.с.61), свідоцтво про навчання (а.с.62), свідоцтво про шлюб (а.с.65), розрахунок стажу (а.с.66).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає допустимими наступні докази: паспорт позивача (а.с.5-6, 58), довідка (а.с.6), трудова книжка (а.с.7-8, 63-64, 75-77), листок вибуття (а.с.9), відповідь УПФУ від 20 січня 2016 року (а.с.10, 54), довідка про реєстрацію (а.с.11), медичний висновок (а.с.17, 59), медичний висновок (а.с.18), довідка (а.с.19), заява про призначення пенсії ОСОБА_10 (а.с.27-28), рішення про встановлення опіки від 12 вересня 1997 року (а.с.29), протокол від 19 вересня 1997 року про призначення пенсії ОСОБА_12 (а.с.30), розрахунок стажу ОСОБА_1 (а.с.31,66), протокол від 5 травня 1991 року про призначення компенсації ОСОБА_1 як матері інваліда дитинства (а.с.32), заява про призначення компенсації (а.с.32, зв.), звіт про добровільні внески (а.с.37-41), квитанція (а.с.42), договір на сплату (а.с.43-45), відомості про застраховану особу (а.с.49), резолюція (а.с.55), звернення ОСОБА_1 від 16 січня 2016 року (а.с.56), свідоцтво про народження ОСОБА_7 (а.с.58-а), свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (а.с.60), свідоцтво про народження ОСОБА_8 (а.с.61, 78), свідоцтво про навчання (а.с.62), свідоцтво про шлюб (а.с.65), індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с.67), протокол від 21 червня 2016 року (а.с.74), так як вони отримання з дотримання вимог КАС України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає належними доказами, так як вони стосуються фактів віку позивача, робочого стажу, періодів які підлягають зарахуванню в трудовий стаж наступні: паспорт позивача (а.с.5-6, 58), трудова книжка (а.с.7-8, 63-64, 75-77), листок вибуття (а.с.9), довідка про реєстрацію (а.с.11), медичний висновок (а.с.17, 59), медичний висновок (а.с.18), довідка (а.с.19), розрахунок стажу ОСОБА_1 (а.с.31,66), протокол від 5 травня 1991 року про призначення компенсації ОСОБА_1 як матері інваліда дитинства (а.с.32), заява про призначення компенсації (а.с.32, зв.), звіт про добровільні внески (а.с.37-41), квитанція (а.с.42), договір на сплату (а.с.43-45), відомості про застраховану особу (а.с.49), резолюція (а.с.55), звернення ОСОБА_1 від 16 січня 2016 року (а.с.56), свідоцтво про народження ОСОБА_7 (а.с.58-а), свідоцтво про смерть ОСОБА_7 (а.с.60), свідоцтво про народження ОСОБА_8 (а.с.61, 78), свідоцтво про навчання (а.с.62), свідоцтво про шлюб (а.с.65), індивідуальні відомості про застраховану особу (а.с.67).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає належними доказами, так як вони стосуються фактів віку отримання пенсії ОСОБА_12 наступні: заява про призначення пенсії ОСОБА_10 (а.с.27-28), рішення про встановлення опіки від 12 вересня 1997 року (а.с.29), протокол від 19 вересня 1997 року про призначення пенсії ОСОБА_10 (а.с.30).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає належними доказами, так як вони стосуються дій відповідача з призначення пенсії позивачу наступні: відповідь УПФУ від 20 січня 2016 року (а.с.10, 54), протокол від 21 червня 2016 року (а.с.74).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає не належним доказом довідку (а.с. 6), так як вона не стосується обставини, які підлягають доказуванню по даній справі.

На підставі ст. 86 КАС України, оцінивши з точки зору достатності та взаємозв'язку безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджених доказів, суд вважає встановленими наступні обставини. При цьому, суд керується вимогами ст.71 ч.2 КАС України, відповідно до якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, їй виповнилося 50 років ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_8 з 19 січня 1985 року

ОСОБА_1 мала сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, інваліда з дитинства, батьком якого є ОСОБА_8

ОСОБА_1, з 1 квітня 1991 по 27 липня 1991 року отримувала компенсацію як мати дитини-інваліда з дитинства ОСОБА_4

ОСОБА_4, знаходився в дитячому будинку-інтернаті для дітей інвалідів з 25 липня 1991 року по час смерті 9 жовтня 2000 року, та був зареєстрований включно по 15 вересня 1998 року за місцем проживання позивача та був знятий для реєстрації за адресою дитячого будинку-інтернату для дітей інвалідів за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, 42а.

ОСОБА_1 доглядала ОСОБА_4, турбувалася про останнього, займалася похованням.

ОСОБА_10, як директор Криворізького дитячого будинку-інтерната, рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної ради від 12 вересня 1997 № 400 була призначена опікуном ОСОБА_4 та отримувала пенсію.

Чоловік ОСОБА_1 є учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС.

ОСОБА_1 також має сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6, який визнаний дитиною, потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_1 навчалася з 1 вересня 1983 року по 18 червня 1984 року в Криворізькій бухгалтерській школі.

ОСОБА_1 працювала: з 28 листопада 1984 року по 12 січня 1985 року, з 30 травня 1985 року по 18 травня 1987 року, з 1 лютого 1992 року по 20 січня 1997 року, з 15 травня 2000 року по 23 травня 2000 року, а з 21 квітня 1997 року по 21 січня 1998 року отримувала допомогу по безробіттю.

6 січня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до УПФУ з заявою, в якій просила надати попередній розрахунок загального стажу для призначення пенсії як матері дитини-інваліда та надала: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію свідоцтва про народження ОСОБА_4; копію медичного висновку, виданого 3-ю міською дитячою лікарнею м. Кривого Рогу; копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4; копію свідоцтва про народження ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4; копію свідоцтва № НОМЕР_1 ОСОБА_1; копію трудової книжки ОСОБА_1

21 січня 2006 року УПФУ своїм листом №С-3 відмовило у призначення пенсії позивачу, пославшись на ту обставину, що ОСОБА_4 знаходився з 25 липня 1991 року в будинку-інтернаті, і ОСОБА_1 таким чином не займалася вихованням дитини. При цьому, УПФУ визначило трудовий стаж позивача як 12 років 9 місяців 23 дні, включивши в цей стаж період навчання, періоди роботи згідно до трудової книжки та період отримання допомоги по безробіттю, а також включило період догляду за дитиною з 19 травня 1987 року по 12 листопада 1988 року як по догляду за дитиною віком до 3 років, за період з 13 листопада 1988 року по 27 липня 1991 року як по догляду за дитиною-інвалідом.

Наполягає, що підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії як матері дитини-інваліда з дитинства, яка виховала його до шестирічного віку відсутні, оскільки ОСОБА_1 свого сина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, віддала до дитячого будинку-інтернату на повне державне забезпечення до набуття дитиною-інвалідом 6-річного віку.

ОСОБА_1 16 травня 2016 року уклавши на підставі ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», договір про добровільну участь в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування, здійснила 19 травня 2016 року одноразову сплату в сумі 8613 грн. 00 коп., сплативши страхові внески за жовтень 2013 року - грудень 2016 року і ці періоди їй включені до відомостей як період стажу.

9 червня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до УПФУ з заявою про призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, як матері інваліда з дитинства.

Рішенням від 21 червня 2016 року УПФУ відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії. Як підставу у відмові в призначенні пенсії УПФУ визначило ту обставину, що ОСОБА_4 перебував в будинку-інтернаті з 25 липня 1991 року на повному держаному забезпеченні, де опікуном йому було призначено директора будинку-інтернату ОСОБА_10

Приймаючи 21 червня 2016 року зазначене рішення, УПФУ визначило страховий стаж ОСОБА_1 як 13 років 4 місяці 2 дні, включивши в нього догляд за дитиною інвалідом з 12 листопада 1988 року по 13 липня 1989 року та з 1 квітня 1991 року по 24 липня 1991 року, періодів, за які здійснена одноразова страхова виплата.

При вирішенні даної справи, суд керується вимогами Конституції України, Кодексу про шлюб та сім'ю України, Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно ст.6 Конституції України, органи влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 4 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Як передбачено ст. 22 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, при прийнятті нових законів, якими внесені зміни до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків передбачених Конституцією України.

Відповідно до п.1 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою КМУ від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення, пунктом 3 вказаного Положення основним завдання Пенсійного фонду України є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Таким чином, виходячи з зазначених норм Конституції України, державна політика з питань пенсійного забезпечення спрямована на отримання громадянами пенсії у розмірі, передбаченому Законом і на відповідача покладений обов'язок призначати пенсію в розмірі, який відповідає вимогам Закону.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком, після досягнення 50 років і при стажі роботі не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми.

Як передбачено ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та

господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; час догляду за інвалідом I групи або дитиною-інвалідом

віком до 16 років; час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Відповідно п.3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», тимчасово, до прийняття відповідного закону, до прийняття відповідного Закону жінки, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому, до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років. За вибором матері або в разі її відсутності, якщо виховання п'ятьох або більше дітей чи дитини-інваліда здійснювалося батьком, йому призначається дострокова пенсія за віком після досягнення 55 років та за наявності не менше 20 років страхового стажу. Згідно п. 16 цього розділу, до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом, закони України застосовуються в частині, що не суперечать цьому закону; положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Таким чином, виходячи з аналізу вказаних норм законодавства у сукупності, зважаючи на те, що ст. 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суперечить вимогам п. 3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на час звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії необхідно було виходити з вимог п. 3 вказаних «Прикінцевих положень», а тому, необхідними умовами призначенні їй пенсії відповідно до п. 3 вказаних «Прикінцевих положень» були такі: вибір ОСОБА_1 щоб пенсія була призначена їй, а не батьку, досягнення нею віку, що перевищує 50 років, наявність у дитини статусу інваліда з дитинства, наявності трудового стажу не менше 15 років та тієї обставини, що ОСОБА_1 виховувала цю дитину до шестирічного віку.

Судом встановлено, що за призначенням вказаної пенсії, зробивши свій вибір, звернулася ОСОБА_1

На час звернення за призначення пенсії, а саме станом на 9 червня 2016 року, ОСОБА_1 мала вік більше 50 років.

Дитина позивача - ОСОБА_4 є інвалідом з дитинства.

Відповідно до ст. 61 КпШС України, який діяв на час спірних правовідносин щодо участі матері у виховання дитини, батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток тощо. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 батьківських прав не позбавлялася, а тому мала як обов'язок так і право займатися вихованням своєї дитини.

ОСОБА_1 виховувала ОСОБА_4 до віку 6 років, що вбачається з її пояснень, показань свідка ОСОБА_11, факту реєстрації дитини за місцем проживання матері по 15 вересня 1998 року, тобто до виповнення дитині більше шести років та того факту, що ОСОБА_1 до виповнення дитині 6 років не працювала.

На переконання суду, знаходження дитини в Криворізькому дитячому будинку-інтернаті, не звільняло ОСОБА_1 від обов'язку виховувати дитину, не позбавляло її права займатися вихованням дитини та турбуватися про неї і не спростовує встановленої судом тієї обставини, що ОСОБА_1 після поміщення дитини в будинок-інтернат займалася вихованням дитини, турбувалася про дитину, в подальшому займалася похованням дитини.

На переконання суду, той факт що ОСОБА_10 рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної ради від 12 вересня 1997 № 400 була призначена опікуном ОСОБА_4 та отримувала пенсію, не спростовує встановленої судом тієї обставини, що ОСОБА_1 після поміщення дитини в будинок-інтернат займалася вихованням дитини, турбувалася про дитину. Крім того, суд враховує, що призначення ОСОБА_10 опікуном ОСОБА_4 сталося після досягнення дитиною віку 6 років, а тому не впливає на вирішення цієї справи.

Отримання батьком дитини грошової допомоги в липні 1989 року - березні 1991 року, на переконання суду, також не спростовує тієї обставини, що ОСОБА_1 займалася вихованням та турбувалася про дитину.

Як передбачено статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи, які досягли 16-річного віку та не належать до кола осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до статті 11 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють на території України, мають право на добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; зазначені особи можуть брати добровільну участь у солідарній системі або в накопичувальній системі пенсійного страхування, або одночасно в обох системах відповідно до укладеного договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) згідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Як встановлено судом і не заперечується відповідачем, трудовий стаж ОСОБА_1 позивача у розмірі 13 років 4 місяці 2 дні, складається з періоду навчання, періодів роботи згідно до трудової книжки та періоду отримання допомоги по безробіттю, а також періоду догляду за дитиною з 19 травня 1987 року по 12 листопада 1988 року як по догляду за дитиною віком до 3 років, з періодів з 12 листопада 1988 року по 13 липня 1989 року та з 1 квітня 1991 року по 27 липня 1991 року як по догляду за дитиною-інвалідом, періодів, за які здійснена одноразова страхова виплата відповідно до договору, укладеного згідно ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Згідно ст.27Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які: народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір'ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Як передбачено ст.30Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», потерпілим дітям, зазначеним у пунктах 1-6 статті 27 цього Закону, та їх батькам надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: зарахування до стажу роботи одному з батьків часу догляду за потерпілою дитиною до досягнення нею віку 12 років. Дана норма не суперечить вимогам Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а тому відповідно до п.16 його Прикінцевих положень, підлягає застосуванню. Таким чином, ОСОБА_1, як мати ОСОБА_8, дитини, потерпілої від Чорнобильської катастрофи, має право на зарахування їй до стажу роботи періодів, в які вона не працювала за період з 19 січня 1994 року по 19 січня 2006 року, а саме такі періоди: з21 січня 1997 року по 14 травня 2000 року (3 роки 3 місяця 23 дня) та з 24 травня 2000 року по 19 січня 2006 року (5 років 7 місяців 23 дні), що в сумі дорівнює 8 рокам 11 місяцям 16 дням.

Усього таким чином з урахуванням визнаного відповідачем стажу роботи ОСОБА_1 та періоду, який належить зарахуванню до стажу її роботи відповідно до ст.30Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», стаж роботи ОСОБА_1 дорівнює 22 рокам 3 місяцям 8 дням, що є більшим, чим 15 років.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії 9 червня 2016 року ОСОБА_1 мала право на отримання пенсії, так як зробила вибір, щоб пенсія була призначена їй, а не батьку, досягла віку, що перевищує 50 років, мала дитину інваліда з дитинства, мала трудовий стаж більше 15 років та виховувала цю дитину - інваліда з дитинства до шестирічного віку.

Відповідно до п. 4.7 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4.2 частини 3 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 року за № 22-1, орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до п. 2.17 цього порядку при призначенні пенсій жінкам, які народили п'ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Суд приходить до переконання, що прийняте 21 червня 2016 року УПФУ рішення про те, що відсутні підстави призначити позивачу пенсію є необґрунтованим, прийнятим всупереч вимогам п.4.7 «Порядку». До такого переконання, суд приходить з тих підстав, що всупереч вимогам про всебічний, повний і об'єктивний розгляд всіх поданих документів, не з'ясувало підстав для зарахування до стажу роботи ОСОБА_1 періодів, які підлягають зарахування відповідно до ст.30Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», так як ОСОБА_1 надавала до УПФУ документи про наявність в неї сина ОСОБА_8 Вирішуючи питання про призначення пенсії УПФУ не з'ясувало чи наявні у ОСОБА_1 підстави для зарахування додаткового стажу. Також УПФУ зробивши висновок про те, що ОСОБА_1 не займалася вихованням сина ОСОБА_4, не повно та не об'єктивно з'ясувало цю обставину, так як передбачені «Порядком» документи були надані. Будь - яких дій для витребування інших документів УПФУ не вчиняло.

Таким чином, суд приходить до переконання, що висновки УПФУ, які містяться в рішенні від 21 червня 2016 року про розмір стажу позивача та про те, що ОСОБА_1 не займалася вихованням дитини-інваліда є необґрунтованими, а тому рішення УПФУ про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії, суд знаходить протиправним.

Згідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася за пенсією більше, чим через три місяці до виникнення в неї такого права, тому пенсію ОСОБА_14 належить призначити з 9 червня 2016 року.

Постановою правління Пенсійного фонду України «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 22-1 від 25.11.2005, передбачено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Судом встановлено, що 6 січня 2016 року ОСОБА_1 зверталася до УПФУ не з питання призначення пенсії, а з питання попереднього розрахунку стажу. Таким чином, УПФУ повинно було надати лише передній розрахунок стажу, а підстав 21 січня 2016 року відмовляти у призначення пенсії, не мав. Таким чином, рішення УПФУ, викладене в листі №С-3 від 21 січня 2016 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 є протиправним і підлягає скасуванню.

Пояснення представника відповідача про те, що їх дії з відмови у призначенні позивачу пенсії ґрунтуються на вимогах закону, суд відкидає, так як це твердження суперечить встановленим судом фактам та обставинам, вимогам п.3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Ці пояснення суперечать п. 4.7 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», так як відповідач не вчинив всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх поданих позивачем документів. Твердження про те, що ОСОБА_1 не виховували ОСОБА_4 спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Твердження про те, що розмір стажу позивача є меншим, чим 15 років, також спростовується дослідженими судом доказами. Тому, суд відкидає доводи відповідача, якими вони обґрунтовують заперечення проти позову, і вважає, що суб'єкт владних повноважень не доказав правомірності оскаржуваного рішення.

Також суд вважає що ОСОБА_1 в своєму позові помилково зазначає ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як правову підставу позовних вимог.

Вислухавши позивача та представника відповідача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст.10 КАС України, відповідно до якої усі учасники адміністративного процесу є рівними, та ст.11 КАС України, у відповідності до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованим і підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ч.2 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. На переконання суду, для повного захисту права позивача на отримання пенсії, необхідно вийти за межі позовних вимогах та визнати неправомірним рішення, прийняте 21 червня 2013 року Криворізьким центральним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Дніпропетровській області про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах. При цьому, суд вважає, що невизнання цього рішення неправомірним, протиправність якого встановлена у судовому засіданні, може перешкоджати призначенню пенсії позивачу, що буде порушувати її право.

Також суд, приходить до переконання, що відповідно до вимог ст. 11 ч.2 КАС України, для повного захисту права позивача на отримання пенсії, необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати ту обставину, що ОСОБА_1 виховувала дитину - інваліда з дитинства, ОСОБА_4 до досягнення ОСОБА_4 шестирічного віку. При цьому, суд вважає, що невизнання даної обставини, яка встановлена у судовому засіданні, може перешкоджати призначенню пенсії позивачу, що буде порушувати її право.

Крім того суд, приходить до переконання, що відповідно до вимог ст. 11 ч.2 КАС України, для повного захисту права позивача на отримання пенсії, необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати ту обставину, що стаж роботи ОСОБА_1 станом на 6 червня 2016 року дорівнює 22 рокам 3 місяцям 8 дням. При цьому, суд вважає, що невизнання даної обставини, яка встановлена у судовому засіданні, може перешкоджати призначенню пенсії позивачу, що буде порушувати її право.

Оскільки позивач не наполягала на стягненні понесених нею судових витрат на її користь, суд ці витрати не стягує.

Керуючись ст.ст. Конституції України, ст. 61 КпШС України, ст.ст. 12, 13, 14, 56, 62, 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст.12, 45 та Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст.27, 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування». ст. ст. 6, 10, 86, 94, 128, 158, 161, 162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області - задовольнити повністю.

Визнати рішення Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, правонаступником якого є Криворізьке центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області, від 21 січня 2016 року, викладене в листі від 21 січня 2016 року №С-3 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 - протиправним та необґрунтованим.

Визнати, що ОСОБА_1 виховувала дитину - інваліда з дитинства, ОСОБА_4 до досягнення ОСОБА_4 шестирічного віку.

Визнати, що стаж роботи ОСОБА_1 станом на 6 червня 2016 року дорівнює 22 рокам 3 місяцям 8 дням.

Визнати рішення Криворізького центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській області від 21 червня 2016 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 - протиправним та необґрунтованим.

Зобов'язати Криворізьке центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровській призначити з 9 червня 2016 року пенсію ОСОБА_1 за віком із зниженням пенсійного віку, як матері інваліда з дитинства.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов