Справа № 2а-5307/11/1370
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Київ К/800/42922/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: Сіроша М.В.,

суддів: Голубєвої Г.К.,

Юрченко В.П.

розглянувши у порядку попереднього розгляду касаційну скаргу Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області правонаступника Державної податкової інспекції у Сокальському районі Львівської області Державної податкової служби (далі - ДПІ) на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2014 року у справі № 2а-5307/11/1370 за адміністративним позовом Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Надія» (далі - Товариство) до ДПІ, Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків м. Львова (далі - СДПІ),

про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2011 року Товариство звернулося до суду з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій ДПІ щодо зміни (розподілу) сплаченої суми за платіжним дорученням № 781 від 30.04.2009 в рахунок погашення податкового боргу та пені; зобов'язання СДПІ внести зміни до карток особових рахунків платника податків, шляхом відображення платежу.

На обґрунтування позову зазначило, що Товариство самостійно виконало своє зобов'язання, шляхом сплати до бюджету суми зазначеної у податковій декларації з податку на додану вартість № 8861 від 15.04.2009, про що зазначено у платіжному доручені. ДПІ самостійно зарахувала сплачену суму, змінивши призначення платежу.

9 вересня 2011 року постановою Львівського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2014 року, позов задоволено.

Дії ДПІ щодо зміни (розподілу) сплаченої суми за платіжним дорученням № 781 від 30.04.2009 в рахунок погашення податкового боргу та пені визнані неправомірними; зобов'язано СДПІ внести зміни до карток особових рахунків платника податків шляхом відображення платежу.

Задовольняючи позов, суди зазначили, що у разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, податковий орган не наділений повноваженнями змінювати призначення платежу, визначеного платником податків.

ДПІ звернулася із касаційною скаргою про скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду та ухвали Львівського апеляційного адміністративного суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами, Товариством за березень 2009 року була задекларована сума податку на додану вартість, яка підлягала сплаті до бюджету у розмірі 2 284 672,00 грн., що підтверджується податковою декларацією з податку на додану вартість № 8816 від 15.04.2009.

Відповідно до п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон № 2181), податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов'язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов'язковими платежами) - у рівних пропорціях.

Згідно з пп. 7.1.1 п. 7.1 ст. 7 Закону № 2181 джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Таким чином, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов'язань і погашення податкового боргу.

Пунктом 6 статті 7 Закону України «Про Національний банк України», з наступними змінами та доповненнями, передбачено, що Національний банк України визначає систему, порядок і форми платежів, у тому числі між банками.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Згідно з п. 3.8 даної Інструкції Реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Суди правильно зазначили, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику податків суми податкових зобов'язань або податкового боргу з урахуванням пп. 16.5.2 п. 16.5 ст. 16 Закону № 2181 необхідно вважати сплаченими у день реєстрації банківською установою платіжного документа із зазначеним у ньому призначенням платежу на сплату відповідних податкових зобов'язань або податкового боргу, визначених платником податків.

Відповідно до інформації ДПІ щодо розподілу сплачених сум з податку на додану вартість у 2009 році кошти, сплачені Товариством 30.04.2009 згідно автоматизованої програми ДПІ, були розподілені, з урахуванням наявного податкового боргу за минулі періоди.

Законом № 2181, який є спеціальним законом з питань оподаткування і встановлює порядок погашення зобов'язань юридичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов'язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків. Не передбачено таких повноважень і згідно вимог Закону України «Про державну податкову службу».

У разі недотримання платником податків порядку погашення податкового боргу та виконання податкових зобов'язань, податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону №2181 податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Платник податків, як передбачено абзацом 1 пп. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону № 2181 зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Суди обґрунтовано зазначили, що ДПІ, визначивши призначення платежу за інший період ніж той, що був визначений Товариством, протиправно змінила призначення платежу, визначене платником податків.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання СДПІ внести зміни до картки особового рахунку платника податків Товариства слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» податкові органи забезпечують облік платежів, правильність обчислення і своєчасність надходження податків, платежів.

Згідно з п.,п. 1.4, 1.6 Інструкції про порядок ведення органами Державної податкової служби оперативного обліку платежів до бюджету, затвердженою наказом ДПА України № 276 від 18.07.2005 (далі - Інструкція № 276), облік, контроль і складання звітності щодо платежів, що надходять до бюджету, здійснюється органами державної податкової служби з використанням автоматизованої інформаційної системи, що забезпечує єдиний технологічний процес уведення, контролю інформації обробки документів та підтримання в актуальному стані автоматизованої інформаційної облікової системи.

Підпунктом 63.12 статті 63 Податкового кодексу України, який набрав чинності з 1.01.2011, визначено, що інформація, що збирається, використовується та формується органами державної податкової служби у зв'язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних і використовується з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом.

Підпунктом 74.2. цього Кодексу встановлено, що зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.

Суди обґрунтовано зазначили, що облік нарахованих і сплачених сум податків і зборів, який ведеться органом державної податкової служби, спричиняє правові наслідки для платника податків у вигляді змін у структурі його податкових зобов'язань в інформаційних системах (базах) органів ДПС, що в свою чергу свідчить про наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані у картці особового рахунку позивача правильно відображали фактичний стан його зобов'язань та платежів до бюджету.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Колегія суддів дійшла висновку, що судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана правильно, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Сокальської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Львівській області відхилити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі і оскарженню не підлягає, але може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, визначених ст. 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: Сірош М.В.

Голубєва Г.К.

Юрченко В.П.