Справа № 754/6580/16-а
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/345/16
Справа №754/6580/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 червня 2016 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., відповідно до ст. 183-2 КАС України, розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії, просила визнати дії відповідача стосовно не переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника у відповідності до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» неправомірними; зобов»язати відповідача з 24.02.2016 року призначити їй пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника у відповідності до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», зобов»язавши відповідача здійснити виплату недоотриманих нею сум пенсії з 24.02.2016 року.

Стороною відповідача - Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві до суду надані письмові заперечення проти позову, в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії за останні 6 місяців складає 1302.14 грн., що підтверджується довідкою з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28.04.2016 року.

Позивач є дружиною померлого ОСОБА_3 та фактично знаходилася на його утриманні. ОСОБА_3 при житті отримував пенсію за вислугою років, призначену відповідно до ЗУ «Про прокуратуру».

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно довідки від 09.03.2016 року позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, її чоловік ОСОБА_3 був також зареєстрований за вказаною адресою з 28.02.2006 року по день смерті.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

14.03.2016 року позивачка звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі міста Києва із заявою про переведення її на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, як непрацездатному члену сім»ї померлої особи у відповідності до ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% пенсії померлого годувальника та надала оригінали та копії необхідних для цього документів.

Однак, листами від 18.03.2016 року та 25.04.2016 року Управлінням було відмовлено у переведенні позивача на пенсію у зв'язку із втратою годувальника за відсутності для цього правових підстав.

Однак суд з даною відмовою відповідача не погоджується.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Згідно із ст. 37 вказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Померлий ОСОБА_3 при житті одержував пенсію призначену йому відповідно до ЗУ «Про прокуратуру», яка була йому призначена в 1998 році. Розмір пенсії ОСОБА_3 відповідно до довідки з ПАТ КБ «ПриватБанк» від 28.04.2016 року становив за 2015 рік 8 302.48 грн., за грудень 2015 року та січень 2016 року 8 381.68 грн., а в 2014 році до оподаткування пенсій в середньому розмір пенсії становив 9 100 грн.

Закон України «Про прокуратуру» містить ст. 86, яка визначає спеціальну норму про призначення пенсії в зв»язку з втратою годувальника, але враховуючи Закон №213 пенсія не може бути призначена відповідно до ЗУ «Про прокуратуру».

Статтею 10 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсій (за віком, інвалідністю, у зв»язку з втратою годувальника) або за різними Законами, що регулюють питання постійного забезпечення окремих категорій громадян - науковців, державних службовців, військовослужбовців та інших, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно із положеннями абз. 22 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім»ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" непрацездатними членами сім»ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Частина 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" передбачає, що до членів сім»ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, якщо вони: 1/ були на повному утриманні померлого годувальника; 2/ одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім»ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію, у зв»язку з втратою годувальника.

Виходячи зі змісту наведених норм, можна зробити висновок про те, що отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що була призначена померлому годувальнику.

Відтак, позивач має право на пенсію у зв»язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім»ї у розмірі 50% суми пенсії померлого годувальника.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача.

Відмова відповідача стосовно не переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника є протиправною, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування", переведення з одного виду пенсії на інший здійснюють із дня подання заяви з усіма належними документами на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що містяться на час переведення в пенсійній справі, а також додаткових документів, які отримали органи ПФУ. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач звернулася з такою заявою до відповідача 14.03.2016 року.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не було доведено правомірність своїх дій, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України,Конституцією України, Законом України "Про прокуратуру", -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо не переведення ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника у відповідності до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування».

Зобов»язати Лівобережне об»єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві з 14.03.2016 року призначити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника у розмірі 50 відсотків суми пенсії померлого годувальника у відповідності до ст. 36 ЗУ «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», зобов»язавши відповідача здійснити виплату недоотриманих нею сум пенсії з 14.03.2016 року.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 580 грн. 00 коп. компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя: