Справа № 826/15469/14
Суддя: Веденяпін О.А.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2016 р. м. Київ К/800/3091/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого - Веденяпіна О.А. (судді-доповідача), Зайцева М.П., Маринчак Н.Є.,

секретар судового засідання Корецький І.О.,

за участю: представника позивача: Лещенко Н.С.,

представника відповідача: Михайлюк-Філімонової Є.В.,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року

у справі № 826/15469/14

за позовом Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління»

Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні

дороги України»

до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління

Міндоходів у м. Києві

про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

Дочірнє підприємство «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - Підприємство) звернулось в суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ) про визнання незаконним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19 березня 2013 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 19 березня 2013 року № в частині збільшення Дочірньому підприємству «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 56 084, 00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати в частині задоволених вимог і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ «Граньстройінвест» за період з 01 жовтня 2011 року по 30 грудня 2011 року, 01 квітня 2014 року по 31 травня 2012 року, з ТОВ «Дормашавто» за період з 01 жовтня 2011 року по 30 грудня 2011 року, результати якої оформлені актом від 22 лютого 2013 року № 658/22.8-17/33096517, з яким позивачем порушено вимоги пункту 198.3 статті 198, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.4 статті 201, пункту 201.6 статті 201, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05 червня 1995 року № 168/704, пункт 9.1 статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 224 335, 00 грн.

На підставі вказаного вище акта, ДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 19 березня 2013 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 224 335 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 56 084, 00 грн.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, яким, зокрема, до Підприємства застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у розмірі 56 084, 00 грн., суди попередніх інстанцій виходили із того, що оскільки введено мораторій, протягом дії якого (у тому числі, протягом перевірємого контролюючим органом періоду) не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), протиправним є накладення на позивача штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 56 084, 00 грн.

Відмовляючи в решті позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили із того, що позивачем не підтверджено фінансово-господарських операцій з контрагентами ТОВ «Граньстройінвест» та ТОВ «Дормашавто», у зв'язку з чим податковим органом правомірно оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 224 335 грн.

Колегія суддів вважає висновки судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог такими, що зроблені без повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення спору, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак такі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що встановлені статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно з частиною 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався. В мотивувальній частині рішення наводяться дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінка всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору; визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд повинен це обґрунтувати.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника, а виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з'ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Разом з тим, наведених вимог суди попередніх інстанцій не дотримались.

В частині відмовлених позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій не оскаржується, правильність висновків в цій частині не ставиться сторонами під сумнів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 09 вересня 2011 року по справі № 44/258-б порушено провадження про банкрутство Дочірнього підприємства «Київське обласне дорожнє управління» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги «України», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника та зупинено виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів, обов'язкових платежів, строк виконання яких настав до введення мораторію.

Згідно з частиною 4 статті 12 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі Господарського суду.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Таким чином дія мораторію не зупиняє виконання боржником своїх зобов'язань щодо сплати податків і зборів, які виникли після введення мораторію, не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення, а також накладення санкцій за невиконання зобов'язань, що виникли в процесі господарської діяльності після введення мораторію.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не встановили коли виникли у позивача зобов'язання щодо сплати податків і зборів, за наслідками несплати яких відповідачем нараховано штрафні санкції у розмірі 56 084, 00 грн.

Під час нового розгляду справи суду слід врахувати правову позицією Верховного Суду України, що висловлена у постанові від 05 грудня 2011 року (справі № 21-348а11 відповідно) та взяти до уваги викладене в цій ухвалі, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, для чого в разі необхідності зобов'язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з'ясування цих обставин, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися; дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З огляду на викладене, а також враховуючи той факт, що судами попередніх інстанцій на підставі належних та допустимих доказів не було з'ясовано належним чином обставини справи в частині застосування до позивача оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 56 084, 00 грн., в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року в частині задоволених позовних вимог скасувати і направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в частині направлення справи на новий розгляд оскарженню не підлягає. В іншій частині ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав і в порядку, що встановлені статями 236 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді О.А. Веденяпін
М.П. Зайцев
Н.Є.Маринчак