Справа № 335/5176/16-а
Суддя: Бойко О. Ю.
Дата ухвалення: 2016-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/5176/16-а 2-а/335/156/2016
П О С Т А Н О В А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 червня 2016 року місто Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Бойка О.Ю. при секретарі Крижко Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Запоріжжі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі, про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №313951 від 07.05.2016 року та закрити провадження по адміністративній справі за відсутністю події і складу правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою старшого сержанта поліції Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ОСОБА_2 серії ПС2 №313951 від 07.05.2016 року на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Позивач зазначає, що керував власним транспортним засобом, перетинав перехрестя вулиць Рекордна та Сталеварів, проте правил дорожнього руху не порушував, працівники поліції на місті не були присутніми, проте через декілька хвилин його наздогнав та зупинив автомобіль патрульної поліції, після чого старший сержант поліції Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ОСОБА_2 повідомив, що було допущене порушення п.п. «ґ» п.8.7.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (надалі «Правила»).

Свідків або відеозапису, які б свідчили про вчинене правопорушення не було. Вину у вчиненні адміністративного правопорушення позивач не визнає. Зазначає, що крім того, інспектором не дотримано процедури винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбаченої ст.258 КУпАП.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити в повному обсязі, додатково зазначивши, що і не міг порушити правил дорожнього руху, оскільки на вказаному у постанові перехресті за напрямком його руху взагалі відсутній світлофор.

Представник Управління патрульної поліції позовні вимоги заперечив, просив в задоволенні позову відмовити.

Допитаний в якості свідка старший сержант поліції Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ОСОБА_2 в задоволенні позову просив відмовити. Не заперечив того, що на вказаному перехресті відсутній пристрій оптичної сигналізації, призначений для регулювання руху. Повідомив, що при складанні постанови могла бути допущена описка, проте це не впливає на факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши згідно ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до підпункту «ґ» п.8.7.3 Правил дорожнього руху, жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП, зокрема, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, тягне за собою накладення штрафу в розмірі в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Судом встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №313951 від 07.05.2016 року, винесеною старшим сержантом поліції Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі ОСОБА_2 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

В постанові зазначено, що 07.05.2016 року приблизно о 13-21 год. позивач керуючи автомобілем НОМЕР_1 перетнув перехрестя вулиць Рекордна та Сталеварів на заборонний сигнал світлофора, чим порушив «ґ» п.8.7.3 Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні інспектором не заперечено, що на вказаному перехресті за напрямком руху позивача відсутній пристрій оптичної сигналізації, призначений для регулювання руху, а як наслідок суд доходить висновку про відсутність події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП. Адміністративний позов з зазначених підстав підлягає задоволенню.

Крім того, слід зазначити, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи).

Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП за загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами (частина друга статті 256 Кодексу).

Згідно з ч.1 ст.257 Кодексу протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема, процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

З 08.08.2015 року вказану статтю доповнено частиною другою, за змістом якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 Кодексу.

Відповідно до ст.222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3 ст.122 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У частині першій статті 277 Кодексу закріплено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п'ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80, 81, 121-126, 1271 - 129, частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 і статтею 139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому, термін «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішенні від 26.05.2015 року №5-рп/2015. У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Проте, у наведених вище положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

При цьому, суд приймає до уваги, що вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що складання протоколу про адміністративне правопорушення (фіксування вчиненого правопорушення) та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження.

Однак, судом встановлено, що протокол у справі про адміністративне правопорушення не складався на підставі ч.2 ст.258 КУпАП, а постанова в справі про адміністративне правопорушення відносно позивача складена на місці вчинення правопорушення, тією самою посадовою особою, яка зупинила позивача.

З огляду на вказане суд зазначає про наступне.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1376.

Згідно з п.3 зазначеної Інструкції протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1853 КУпАП.

Тобто, орган поліції у випадку незгоди особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має обов'язок скласти протокол про адміністративне правопорушення.

На підставі наявних доказів у справі встановлено, що позивач не погоджувався зі спірною постановою інспектора під час її винесення та з застосуванням адміністративного стягнення.

Вказане свідчить про наявність у інспектора обов'язку скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП.

Однак, такий протокол останнім складено не було.

Зазначена обставина свідчить про порушення приписів вказаної вище Інструкції та ч.5 ст.258 КУпАП.

Крім цього, п.18 Інструкції визначено, що протокол про адміністративне правопорушення та матеріали про вчинене адміністративне правопорушення відповідно до статті 257 КУпАП надсилаються (надаються) органу (посадовій особі), уповноваженому (ій) розглядати справи про адміністративні правопорушення. Проте, справа була розглянута і спірна постанова була винесена відповідачем на місці вчинення правопорушення.

Виходячи зі змісту положень КУпАП перелік адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 258, за які адміністративне стягнення накладається та стягується на місці вчинення правопорушення є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Оскільки, на справи про адміністративні правопорушення за вчинення правопорушень, передбачених ч.3 ст.122 КУпАП, дія положень статті 258 КУпАП не поширюється, тому, винесення постанов у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, уповноваженими на те особами одразу після складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення правопорушення є неправомірним і призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, право користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо.

Правова позиція по даному питанню висловлена Науково-консультативною радою при Вищому адміністративному суді України в узагальненому науково-консультативному висновку «Застосування положень ст.258 КУпАП під час вирішення справ про оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених статтею 122 КУпАП» від 01.07.2015 року.

Таким чином, суд вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призвело до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на викладене, суд вважає, що спірна постанова прийнята відповідачем з порушенням повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст.ст. 71, 94, 158-163, 171, 247 КАС України,

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Запоріжжі, про визнання незаконною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №313951 від 07.05.2016 року, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.Ю.Бойко