Справа № 826/20906/15
Суддя: Іваненко Я.Л.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Київ К/800/6201/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - судді суддів:Іваненко Я.Л., Ліпського Д.В., Мойсюка М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Всеукраїнської громадської організації «Комітет конституційно-правового контролю України» до Президента Університету сучасних знань Кушерця Василя Івановича про визнання дій протиправними, стягнення матеріальної шкоди за касаційною скаргою Президента Університету сучасних знань Кушерця Василя Івановича на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року Всеукраїнська громадська організація «Комітет конституційно-правового контролю України» (далі - ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України») звернулася до суду з позовом до Президента Університету сучасних знань Кушерця В.І., в якому, з урахуванням уточнень, просила: визнати протиправними дії відповідача, що полягають у відмові у задоволенні запиту на інформацію; стягнути з відповідача матеріальну шкоду, понесену позивачем у зв'язку з підготовкою позовної заяви та сплачену відповідно до договору про надання юридичних послуг від 11 березня 2015 року у розмірі 6 350 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» будучи розпорядником запитуваної інформації відповідач протиправно відмовив позивачу в задоволенні запиту на публічну інформацію, що становить суспільний інтерес, чим порушив його гарантоване право на таку інформацію.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року, позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Президента Університету сучасних знань Кушерця В.І., що полягають у відмові у задоволенні запиту на інформацію ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України» від 02 лютого 2015 року. Стягнуто з Президента Університету сучасних знань Кушерця В.І. на користь ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України» витрати, понесені позивачем на правову допомогу у розмірі 2 436 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Президент Університету сучасних знань Кушерець В.І., посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів касаційної скарги зазначає, що запитувана позивачем інформація не є інформацією, що становить суспільний інтерес, та не відноситься до публічної, оскільки не створена, чи отримана суб'єктами владних повноважень в процесі виконання їх обов'язків.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах доводів касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» позивач 02 лютого 2015 року звернувся до Президента Університету сучасних знань Кушерця В.І. із запитом вих. №94/1-15 про надання публічної інформації, в якому просив надіслати поштовим відправленням за адресою: 03035, м. Київ, вул. Петрозаводська, 2-А, ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України» публічну інформацію про вищий навчальний заклад, яка становить суспільний інтерес, у вигляді належним чином засвідчених копій документів, а саме, статуту ВНЗ, свідоцтва про реєстрацію ВНЗ, ліцензії на провадження ВНЗ освітньої діяльності за відповідними спеціальностями та додатки до них, сертифіката про акредитацію освітньої програми ВНЗ, витягу ВНЗ із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, переліку структурних підрозділів та робочих органів ВНЗ із зазначенням їх адрес, телефонів, прізвищ керівників, правил прийому до ВНЗ у 2015 році, положення про приймальну комісію ВНЗ у 2015 році, наказу про затвердження складу приймальної комісії ВНЗ у 2015 році, переліку та вартості платних освітніх та інших послуг, які надаються ВНЗ та його структурними підрозділами, плану роботи ВНЗ у сферах наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності.

Листом Президента Університету сучасних знань Кушерця В.І. від 25 лютого 2015 року №21 у відповідь на запит від 02 лютого 2015 року позивача повідомлено про відсутність правових підстав для надання запитуваної інформації та копій документів, оскільки Вищий навчальний заклад «Університет сучасних знань» не є суб'єктом владних повноважень та не є розпорядником публічної інформації, а запитувана інформація не відноситься до такої, що становить суспільний інтерес, а стосується внутрішньої організації юридичної особи.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії відповідача, що полягають у ненаданні запитуваної публічної інформації, яка становить суспільний інтерес, є протиправними та таким, що порушують права ВГО «Комітет конституційно-правового контролю України» на доступ до такої інформації.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Згідно частини 1 статті 34 Закону України «Про вищу освіту» безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації визнаються особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків. Тобто відповідач є розпорядником інформації відповідно до вказаної норми Закону України «Про доступ до публічної інформації».

З урахуванням наведених норм, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що Президент Університету сучасних знань Кушерець В.І. є розпорядником інформації у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Пунктами 3, 6 частини 1 статті 21 Закону України «Про громадські об'єднання» визначено право громадських об'єднань на одержання у порядку, визначеному Законом, публічної інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та на здійснення інших прав, не заборонених Законом.

Згідно частини 2 статті 29 Закону України «Про інформацію» предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Стаття 53 Конституції України гарантує право кожного на освіту. Повна загальна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Враховуючи наведене, вірним є висновок судів попередніх інстанцій, що запитувана позивачем інформація є такою, що становить суспільний інтерес, оскільки забезпечує реалізацію конституційного права на освіту.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформація на запит надається безкоштовно. Проте, у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту на інформацію в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною 5 статті 19 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що у запиті на інформацію від 02 лютого 2015 року вих. №94/1-15 позивач вказав, що готовий виконати всі зобов'язання, покладені на нього як на запитувача інформації відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».

При цьому, як було встановлено судами попередніх інстанцій, підстави, відповідно до яких відповідач відмовив позивачу в задоволенні його запиту на інформацію, не передбачені частиною 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідач, як розпорядник публічної інформації, відмовляючи позивачу у задоволенні запиту на інформацію, діяв з порушенням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Доводи та мотиви, викладені відповідачем у касаційній скарзі про незаконність судових рішень, порушення судами норм матеріального та процесуального права, безпідставні, не ґрунтуються на законі та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів, а тому правового значення не мають та правильності висновків судів не спростовують.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Тому колегія суддів, перевіривши у межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, приходить до висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Президента Університету сучасних знань Кушерця Василя Івановича залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: Я.Л. Іваненко Д.В. Ліпський М.І. Мойсюк