Справа № 2а-5828/12/1070
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

5 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Волкова О.Ф., Прокопенка О.Б., -
розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Бакинський бульвар» (далі - ТОВ) про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2016 року, постановленої у справі за позовом ТОВ до державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановила:

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 27 квітня 2016 року залишив без змін постанову Київського окружного адміністративного суду від 30 січня 2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2013 року про відмову в задоволенні позову.

Не погодившись з ухвалою Вищого адміністративного суду України, ТОВ подало заяву про її перегляд Верховним Судом України з передбаченої пунктом 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2015 року (справа № 21-275а14) висновку щодо застосування у подібних правовідносинах пункту 12 статті 3 Закону України від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР).

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про таке.

У статті 237 КАС передбачено підстави, з огляду на які може бути ініційований перегляд судових рішень Верховним Судом України. Зокрема, після касаційного перегляду адміністративна справа переглядається з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (пункт 5 частина перша).

У справі, в якій пропонується переглянути рішення суду касаційної інстанції, цей суд встановив і дійшов висновку, що всупереч статтям 1, 4, частині п'ятій статті 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 12 статті 3, статтям 6, 20 Закону № 265/95-ВР ТОВ не вело обліку товару за місцем його реалізації і зберігання, не повідомило інше місце ведення обліку товарів, що реалізувалися та зберігалися за місцем фактичного виявлення, а також не надало доказів на підтвердження облікової політики підприємства, зокрема, наказу про можливість ведення обліку товарних запасів за місцем відмінним від місця реалізації, яке водночас є юридичною адресою підприємства.

У постанові від 20 січня 2015 року (справа № 21-275а14) Верховний Суд України сформулював висновок, за яким фінансова санкція, встановлена статтею 21 Закону № 265/95-ВР, може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа не веде обліку товарів або веде його з порушенням Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 2 листопада 1999 року за № 751/4044; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Положення (стандарт)9). Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону № 265/95-ВР та Положення (стандарту) 9, не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої Законом № 265/95-ВР.

У справі, що розглядається, як зазначено в цитованій постанові, суди встановили, що ТОВ мало всі первинні документи на товари, що реалізовувались, а облік товарних запасів вівся відповідно до вимог чинного законодавства.

Із зіставлення фактичних обставин, що зумовили правозастосування, сформульовані в актах суду касаційної інстанції та Верховного Суду України, простежується їх підставова відмінність. Ця відмінність у сенсі положень пункту 5 частини першої статті 237 КАС дає підстави вважати, що заява не містить мотивів для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

ухвалила:

Відмовити у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бакинський бульвар» до державної податкової інспекції в Обухівському районі Київської області Державної податкової служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення для перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2016 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.Ф. Волков

О.Б. Прокопенко