Справа № 815/6261/15
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/6261/15

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Гусев О. Г.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Кравченка К.В.

Лук`янчук О.В.

при секретарі: Голобородько Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , Командира Військової частини польової пошти НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , Міністерства оборони України про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , Командира Військової частини польової пошти НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , в якому просив визнати дії командира військової частини ОСОБА_3 щодо укладення у грудні місяці 2014р. контракту про проходження ним військової служби у Збройних силах України з недійсними відомостями його військової облікової спеціальності, визнавши цей контракт укладений між ОСОБА_1 та військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 недійсним та розірвати його, відповідно до нової редакції адміністративного позову.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 31 жовтня 2013р. він був призваний на строкову військову службу у Збройні Сили України, та проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Після проходження строкової військової служби у Збройних силах України без постановки на облік за місцем призову в Іллічівському комісаріаті Одеської області у грудні місяці 2014р. позивач уклав контракт про проходження громадянином України військової служби у Збройних Силах України.

Позивач зазначив, що вищевказаний контракт був укладений під впливом психологічного тиску колишнього командного складу військової частини НОМЕР_2 , укладений без зазначення конкретної дати, та в ньому була допущена помилка у частині правильності прізвища позивача, так як позивач є - ОСОБА_4 , а не ОСОБА_4 .

Крім того, позивач посилався на те, що цей контракт фактично укладений на особливий строк, але не менше одного місяця, та мінімальний строк дії цього контракту закінчився, та в цьому контракті повинно було бути вказано конкретний строк його дії.

Позивач вказав на те, що цей двохсторонній контракт підлягає розірванню, так як він був укладений у строк проходження строкової служби під психологічним тиском командування частини, сам контракт є химерним та хибним по своєї суті, так як позивач після проходження строкової служби фактично не був відпущений з військової частини, не ставав на облік до військового комісаріату за місцем свого мешкання та призову.

Посилаючись на зазначені обставини, просив позов задовольнити.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016р. у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, постанови суду без змін, з наступних підстав.

За правилами ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії контракту укладеного Міністерством оборони України в особі Командира військової частини ПП НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не закінчився. Волевиявлення ОСОБА_1 , як сторони контракту було вільним і відповідало його внутрішній волі. Наявність у контракті помилки у прізвищі позивача не є підставою для визнання контракту не дійсним.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 31.10.2013р. ОСОБА_1 був прийнятий на строкову військову службу Іллічівським МВК Одеської області.

9 грудня 2014р. ОСОБА_1 подав рапорт про переведення на військову службу за контрактом на період мобілізації.

У грудні 2014р. між Міністерством оборони України в особі Командира військової частини ПП НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на особливий період, але не менше одного місяця - до оголошення демобілізації та етапів звільнення у ході демобілізації, визначених Генеральним штабом ЗС України (а.с.12-13).

Наказом командира військової частини ПП НОМЕР_1 від 25.12.2014р. №262 солдат ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом на посаду водія-механіка відділення радіолокаційної розвідки 1604 дивізіону, як «солдат», ВОС 837037/256А. (а.с.44).

Після укладання контракту, ОСОБА_1 проходив військову службу у вказаній частині.

На підставі наказу ПЗНГШ ЗСУ №111-РС від 15.05.2015р., старший солдат ОСОБА_1 був виключений зі списків особистого складу військової частини - ПП НОМЕР_1 та переведно до військової частини НОМЕР_3 на посаду водія автомобільного відділення комендантського взводу, ВОС - 837037А де и проходив військову службу (а.с.45, 170-181).

13 серпня 2015р. ОСОБА_1 звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з листом, про підтвердження закінчення дії, укладеного у грудні 2014р. контракту про проходження громадянином України військової служби у Збройних силах України з підстав його укладення під психологічним тиском командира військової частини НОМЕР_2 та без зазначення дати дії цього контракту, наявності помилки у прізвищі та закінченням строку його дії.

Листом за №883 від 8.09.2015р. командиром військової частини ПП НОМЕР_1 було повідомлено ОСОБА_1 про те, що строк дії контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не закінчився. Станом на 7.09.2015р. позивач є військовослужбовцем іншої військової частини ( НОМЕР_3 ) та підстав для звернення позивача до командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 з проханням підтвердження закінчення дії укладеного контракту немає.

Перевіряючи правомірність дій командира військової частини ОСОБА_2 , щодо укладення у грудні 2014р. контракту про проходження позивачем військової служби у Збройних силах України та обставини, що стали підставою для відмови позивачу у його припиненні, суд першої інстанції виходив з того, що правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. N2232-XII (в редакції, що діяла в період виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту - Закон N2232-XII).

Відповідно до п. б ч.2 ст.26 Закону N2232-XII звільнення зі служби проводиться військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.

Згідно з п. а ч.6 ст.26 Закону N2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Водночас, згідно п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону N2232-XII у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Поняття «особливий період» визначено в Законах України «Про оборону України» від 6.12.1991 р. N1932-XII (далі по тексту - Закон N1932-XII) та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» N3543-XII (далі по тексту - Закон N3543-XII) (в редакціях, що діяли в період виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до абз.11 ст.1 Закону N1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 5 ст.1 Закону N3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014р. N303/2014 у зв`язку з різким ускладненням внутрішньополітичної обстановки, втручанням Російської Федерації у внутрішні справи України, зростанням соціальної напруги в Автономній Республіці Крим і місті Севастополі та відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106, статті 112 Конституції України постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Указ Президента України N303/2014 затверджений ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014р. N1126-VII та набрав чинності з дня його опублікування - 18.03.2014р.

Згідно абз. 4 ст.1 Закону №3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 6 ст.1 Закону №3543-XII передбачено, що демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на

планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналізуючи приписи ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. N2232-XII, ЗУ «Про оборону України» від 06.12.1991 р. №1932-XII та ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII, судова колегія дійшла висновку, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та триває до оголошення рішення Президента України про демобілізацію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Оскільки законодавством України не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду, судова колегія дійшла висновку, що його припинення необхідно пов`язувати із виданням Президентом України указу про демобілізацію.

Аналогічна позиція викладена Вищим адміністративним судом України у постанові по справі №800/582/14 від 16.02.2015р.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на момент розгляду даної справи, питання про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом Президентом України не вирішувалось.

Щодо зазначених позивачем обставин, про застосування командиром військової частини НОМЕР_2 при укладенні контракту психологічного тиску, відсутність у контракті конкретного терміну його дії та наявності у ньому помилки у прізвищі позивача, суд апеляційної інстанції погоджується з правовою позицією суду першої інстанції, та вважає, що волевиявлення ОСОБА_1 при укладенні контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки жодних доказів у підтвердження застосування до позивача психологічного тиску з боку командира військової частини НОМЕР_2 суду не надано, а відсутність терміну (дати) дії контракту та наявність помилки у прізвищі контрактника не є належною підставою для припинення укладеного між сторонами контракту. Крім того, слід зазначити, що після укладання контракту позивач проходив військову службу за своєю волею аж до липня 2015р., без будь-яких звернень до керівництва частини про визнання недійсним контракт та його розірвання.

У своїх вимогах про визнання недійсним контракту та його розірвання, позивач посилається не те, що з ним уклали контракт як з водієм-механіком відділення радіолокаційної розвідки радіотехнічної батареї 1604 зенітного ракетного дивізіону (С-300ПС), хоча у нього взагалі відсутнє посвідчення водія.

Судова колегія вважає необхідним зазначити, що у відповідності до п. 9.5 Наказу Міністерства оборони України від 10.04.2009р. №170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у збройних силах України», переміщення військовослужбовців, не пов`язане з проведенням організаційних заходів, направленням на навчання і призначення на інші посади, проводиться, як правило, під час підготовчого періоду у Збройних силах України.

Вказана норма наказу дає підстави для висновку про те, що командування військової частини має право на призначення військовослужбовців на певні посади, але з подальшим проходженням навчання за вказаною спеціальністю. Крім того, необхідно звернути увагу на той факт, що з позивачем був укладений контракт, як з водієм-механіком, коли в державі діє особливий період.

У відповідності до вимог ст.215ЦК України, підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В частині першій-третій, п`ятій та шостій статті 203 ЦК України вказано, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, вчиняється батьками, не може суперечити права та інтересам їхніх малолітніх дітей.

Під час з`ясування обставин по справі в суді апеляційної інстанції було встановлено, що під час укладання контракту ОСОБА_1 мав цивільну дієздатність, свою волю на укладання контракту висловив вільно, а тому підстав для визнання контракту недійсним не встановлено.

Відсутні також і підстави для розірвання контракту,

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні адміністративного позову, оскільки дії та рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень є законними, вчиненими у відповідності до вимог чинного законодавства.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що постанова суду постановлена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196,200,206 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 27 січня 2016р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 14.07.2016р.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: К.В. Кравченко

О.В. Лук`янчук