Справа № 202/9474/15-а(2-а/0202/20/2016)
Суддя: Нагорна Л.М.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2016 рокусправа № 202/9474/15-а(2-а/0202/20/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Нагорної Л.М.

суддів: Юхименка О.В. Кругового О.О.

за участю секретаря судового засідання: Фірсіка Д.Ю.,

представник відповідачів Слободяник Р.О. (довіреність від 02.06.2016)

представника позивача Гусак О.Л. (довіреність від 27.01.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження з 1986-1990 роках при Дніпропетровському військовому комісаріаті

на постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2016 року у справі № 202/9474/15-а(0202/20/2016) за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження з 1986-1990 роках при Дніпропетровському військовому комісаріаті про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Дніпропетровського обласного військового комісаріату ( далі - Відповідач -1, Військовий комісаріат), Комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження з 1986-1990 роках при Дніпропетровському військовому комісаріаті ( далі Відповідач - 2, Регіональна комісія), відповідно до якого, з урахуванням доповнених вимог, просив:

визнати протиправними дії Дніпропетровського обласного військового комісаріату щодо відмови йому у перерахунку грошового утримання за період виконання ним робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 24.12.1987 року по 14.01.1988 року;

зобов`язати Військовий комісаріат провести перерахунок його грошового забезпечення за період виконання ним робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 24 грудня 1987 року по 14 січня 1988 року з обчисленням грошового забезпечення та денної тарифної ставки з подвійного розміру посадового окладу та окладу за військове звання, з використанням коефіцієнту кратності « 5» (п`ять) за роботу в зоні небезпеки III (три), з подвоєнням оплати за роботу у вихідні дні 27.12.1987 р., 03.01.1988 р. та 10.01.1987 р., з нарахуванням премії у розмірі 60 (шістдесят) відсотків на збільшений вдвічі посадовий оклад, з застосуванням коефіцієнту кратності « 5», про що видати довідку про грошове забезпечення з урахуванням перерахунку;

зобов`язати Регіональну комісію з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках, при Дніпропетровському обласному військовому комісаріаті внести зміни до протоколу № 5 від 11 грудня 2012 року засідання комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу(службу) в зоні відчуження в 1986- 1990 роках, в частині визначення кратності «4» за період його роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС в зоні небезпеки № 3, а саме: змінити кратність « 4» на кратність « 5»;

зобов`язати Відповідачів у строк, встановлений судом, подати до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звіт про виконання ухваленого судом рішення. . ( а.с. 1-7, 50-53 )

Свої вимоги ( з урахуванням додаткових пояснень на а.с. 110-116) обґрунтовував тим, що він у складі військової частини № НОМЕР_1 на посаді начальника штабу полку у період з 23 грудня 1987 р. по 16 січня 1988р. приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Місце дислокації військової частини № 73413 - селище Рудня-Ільінецька Іванківського району Київської області (III зона небезпеки). З липня 2001 року визнаний інвалідом 3 групи безстроково, відносяться до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. З 1994 року отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У грудні 2012 року звернувся до Військового комісаріату із заявою про отримання довідки про грошове забезпечення за період роботи в зоні відчуження у 1987-1988 роках. Згідно Протоколу засідання Комісії від 11.12.2012 року прийнято рішення про видачу відповідної довідки та видано довідку № 6/3165 від 14.12.2012 р. Зазначає, що з огляду на вказані обставини, має право на отримання як пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ( яку отримує на даний час) так і на пенсію по Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( за реалізацією цього права він до пенсійного органу іще не звертався). У червні 2015 року він вирішив звернутись до Головного Управління пенсійного фонду з питанням щодо переходу на інший вид пенсії, та лише тоді виявив помилки у розрахунку його грошового забезпечення. У зв`язку з цим 15.06.2015 року звернувся до Військового комісаріату із заявою внести відповідні зміни у довідку про розмір грошового забезпечення змінити розмір тарифної ставки з 10 на 20 що в кінцевому результаті призведе до невірного розрахунку його пенсії . Однак у листопаді 2015 року отримав листа Відповідача, яким йому відмовлено у задоволенні заяви. При цьому у своїх поясненнях щодо порушеного права та дотримання строків звернення до суду зазначає, що потреба у використанні довідки виникне у нього тільки при реалізації права на перехід з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», отже, негативні наслідки для нього від окремих неправильних даних, зазначених у довідці, настануть лише тоді, коли вона буде подана до пенсійного органу і на її підставі буде нарахована пенсія у заниженому розмірі ( а.с.114).

Відповідачі проти позову заперечували та просили застосувати строки позовної давності, визначені ст..ст.99,100 КАС України ( а.с. 59-63, 95-99)

Постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції ( яка за змістом є фактичною копією позовної заяви на а.с.1-7) обґрунтована тим, що відповідачі діяли не у відповідності до нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини. При цьому суд, погодившись з наданим позивачем розрахунком грошового забезпечення, вказав у рішенні, яким має бути вірним грошове забезпечення позивача за період виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ( а.с.135-142) .

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Дніпропетровський обласний військовий комісаріат та Комісія з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження з 1986-1990 роках при Дніпропетровському військовому комісаріаті подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Апеляційні скарги обґрунтовані тим, що Відповідачі при прийнятті рішення про видачу довідки та зазначення у ній відповідних сум, діяли у межах своїх повноважень та, з огляду на надані Позивачем первинні документи, у відповідності до правових норм, що регулюють спірні правовідносини, зокрема розпорядженням Ради Міністрів від 17 травня 1986 року № 964-рс, постановою Міністрів УРС професійних спілок від 10.06.1986 № 207-7, розпорядженням Ради міністрів СРСР від 23.051986р. № 1031рс, рішенням Урядової комісії від 02.01.1987 № 351. Щодо строків звернення до суду з вказаним позовом, вважають їх пропущеними без поважних причин, оскільки іще у 2012 році Позивачу було відомо про зміст Протоколу № 5 та отриману довідку, а отже, і про порушення своїх прав, якщо він вважав їх такими. За таких обставин суд безпідставно не застосував приписи ст..ст. 99,100 КАС України ( а.с. 144-149, 156-160).

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідачів вимоги апеляційної скарги підтримав та просив їх задовольнити із підстав у них зазначених.

Представник Позивача проти задоволення апеляційних скарг заперечував, вважаючи доводи Відповідачів помилковими, а викладену ним у позовній заяві та поясненнях позицію, законодавчо обґрунтованою.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Щодо фактичних обставин справи, встановлених судом, як то: виконання Позивачем на посаді начальника штабу полку військової частини № НОМЕР_1 обов`язків із забезпечення контролю за відправкою, організацією та ходом виконання робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС у період з 23.12.1987р. по 14.01.1988р., з місцем її дислокації військової частини с-ще Рудня-Ільїнецька - 3-тя зона ( а.с.20,21) , зверненням у грудні 2012 року до компетентного органу із заявою про отримання довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження з 1986-1990 роках, розгляд заяви та прийняття рішення за результатами такого розгляду згідно Протоколу № 5 від11.12.2012 року, видачі довідки № 6/3165 від 14.12.2012 р. ( а.с.22-24) спору у сторін не виникало. Також матеріалами справи підтверджено, а Позивачем особисто наголошено у додаткових поясненнях на а.с. 114, що з 1994 року ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та по теперішній час отримує пенсію відповідно до Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». При цьому Позивач вважає, що рішення Комісії від 11.12.2012р. є правильним по суті, не суперечить інтересам Позивача, а розміри посадового окладу за військовим званням та процентної ставки за вислугу років, які є базовими для розрахунку заробітної плати (грошового забезпечення) із якої визначається пенсія, Позивачем в адміністративному позові не оскаржуються, не погоджується лише з кратністю має бути вказано « 5» замість « 4». Щодо порушеного права вказує, що потреба у використанні довідки виникне у нього тільки при реалізації права на перехід з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», отже, негативні наслідки для нього від окремих неправильних даних, зазначених у довідці, настануть лише тоді, коли довідка буде подана до пенсійного органу і на її підставі буде нарахована пенсія у заниженому розмірі ( а.с.114). Факту звернення до пенсійного органу за призначенням пенсії за іншим законом на час розгляду даної справи Позивачем не надано.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , з якими він звернувся до суду у грудні 2015 року та зобов`язуючи Регіональну комісію внести зміни до протоколу № 5 від 11.12.2012 року а саме: змінити кратність з « 4» на кратність « 5», а Військовий комісаріат - провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період виконання ним робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 24 грудня 1987 року по 14 січня 1988 року з обчисленням грошового забезпечення та денної тарифної ставки з подвійного розміру посадового окладу та окладу за військове звання, з використання коефіцієнту кратності « 5» (п`ять) за роботу в зоні небезпеки III (три), з подвоєнням оплати за роботу у вихідні дні 27.12.1987 року, 03.01.1988 року, 10.01.1987 року, з нарахуванням премії у розмірі 60 % на збільшений вдвічі посадовий оклад, з застосуванням коефіцієнту кратності « 5» (п`ять), про що видати довідку про грошове забезпечення з урахуванням перерахунку, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачі діяли не у відповідності до нормативно-правових актів, що регулюють спірні правовідносини. При цьому судом не досліджувалось та не обґрунтовувалось ні питання щодо наявності порушеного права діями та оскаржуваним рішенням Відповідачів, ні питання щодо строків звернення до суду.

Колегія суддів, враховуючи зміст позовних вимог та додаткові пояснення Позивача до них, не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення заявлених вимог, та вважає за необхідне зазначити наступне.

За позицією ОСОБА_1 , яка слідує зі змісту позовних вимог на а.с.1-7, та особливо деталізована у додаткових поясненнях на а.с.110-116), прийняте Комісією рішення № 5 від 11.12.2012 року є правильним по суті, крім зазначення кратності, а порушення прав Позивача виданою довідкою № 6/3165 від 14.12.2012 р. від окремих неправильних даних може настати лише тоді, коли довідка буде подана до пенсійного органу і на її підставі буде нарахована пенсія у заниженому розмірі ( а.с.114). При цьому Позивачем не спростовано, що до теперішнього часу він не звертався до пенсійного органу ні з якими заявами та УПФУ не приймалось відносно Позивача ніякого рішення щодо переведення(призначення) чи відмови у переведенні (призначенні) із пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вказане виключає можливість притягнення належного пенсійного органу до участі у справі навіть у якості третьої особи. При цьому колегія суддів зазначає, що пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначаються відповідними районними УПФУ, а не Головним управлінням, де Позивач наразі перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років і до призначення якої у Позивача немає спору.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 6 КАС України кожна особа має право, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси.

Таким чином, за вимогою процесуальних норм права, вирішуючи по суті вказані спірні правовідносини, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент прийняття оскаржуваних рішень та чи взагалі були наявні будь-які публічно-правові відносили між позивачем та відповідачами на момент винесення останніми оскаржуваних рішень.

Як слідує із пояснень Позивача, що підтвердив його представник у судовому засіданні, негативні наслідки для нього від окремих неправильних даних, зазначених у довідці, настануть лише тоді, коли довідка буде подана до пенсійного органу і на її підставі буде нарахована пенсія у заниженому розмірі ( а.с.114), тобто, порушення його прав можливе в майбутньому.

Оскільки відсутність порушеного права на час звернення до суду має слугувати однією із підстав для відмови у позові, то у задоволенні вимог Позивача станом на теперішній час слід відмовити з огляду на передчасне звернення до суду.

Крім того, при вирішення по суті вимог Позивача, зміст яких фактично зводиться до зобов`язання військового комісаріату провести новий розрахунок його грошового забезпечення у розмірах, згідно з якими, його заробітна плата,зокрема, має бути обчислена з використанням коефіцієнта кратності « 5», з урахуванням подвійної оплати за роботу у святкові дні, з нарахуванням премії 60% на збільшений вдвічі посадовий оклад та зобов`язання Регіональної комісії внести зміни до протоколу № 5 від 11.12.2012 року, змінивши кратність з « 4» на кратність « 5», колегія суддів приходить до висновку, що вони також не підлягають задоволенню через їх безпідставність та невідповідність і не узгодженість із правовими нормами, що регулюють спірні правовідносини.

Дійсно, пунктом 1 постанови Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції» передбачались виплати військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, що виконують службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадові оклади і оклади за військовим або спеціальним званням в подвійному розмірі.

Розпорядженнями Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964-рс «Про виділення Міненерго СРСР додаткових фондів заробітної плати» дозволено керівникам міністерств і відомств, які брали участь у ліквідації аварії, за згодою представника урядової комісії проводити у виключних випадках оплату праці працівників, зайнятих роботах у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах.

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 №1031-рс поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

В той же час, оплата праці робітників і службовців, відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори, за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно абзацу 4 пункту 1 Постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195 (абзац 4 підпункт 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207/7) у відповідних зонах небезпеки в 4-х, 3- і 2-кратному розмірах (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи. Якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження зменшувався на одиницю.

Аналіз вказаних правових норм у їх сукупності дає підстави дійти висновку, що вказані нормативно-правові акти не застосовуються одночасно, оскільки розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964 для визначення зон небезпеки на території зони відчуження вводить нові умови оплати праці, замість попередніх, встановлених Постановою від 7 травня 1986 року № 524-156.

Судом встановлено та сторонами не спростовується, що згідно довідки Міністерства оборони ОСОБА_1 був призваний на збори та у складі військової частини приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС у період з 23.12.1987р. по 14.01.1988р. ( а.с.21)

Відповідно до додатково витребуваної судом довідки з місця роботи Позивача, за ОСОБА_1 за основним його місцем роботи , а саме, викладача військової кафедри університету, у грудні 1987 року та січні 1988 року повністю збережено грошове забезпечення.

З огляду на зазначене колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення вимог Позивача в частині зобов`язання Відповідачів обчислювати грошове забезпечення Позивача з використанням коефіцієнта кратності « 5» та внесення відповідних змін у протокол Регіональної комісії від 11.12.2012 року задоволенню не підлягають.

Щодо вимог Позивача по оплаті у подвійному розмірі фактично відпрацьованого часу у вихідні дні в зоні відчуження та нарахування премії у розмірі 60% на збільшений вдвоє оклад, колегія суддів зазначає наступне.

Як слідує із діючого на той час законодавства, нарахування грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження військовослужбовців проводилось відповідно до Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031 та листа Державного комітету УРСР з праці від 23 вересня 1986 року № 136с «Про порядок матеріального забезпечення призваних на збори військовозобов`язаних», згідно з якими оплата фактично відпрацьованого часу (включаючи вихідні і святкові дні) у відповідних зонах небезпеки повинна проводитись виходячи із розрахункової денної тарифної ставки (посадового окладу), що враховується із тарифної ставки (посадового окладу) за даний місяць, поділеної на календарну кількість днів цього місяця.

Саме так і нараховувалось грошове забезпечення Позивачу, що підтверджується Довідкою Міністерства оборони від 28.09.1998р. ( а.с.183) та що кореспондується із виданою Відповідачами довідкою на а.с.23, що в свою чергу підтверджує її правомірність та обґрунтованість.

Вказаної правої позиції дотримується і Вищий адміністративний суд, про що зазначено в ухвалі суду від 21 січня 2016 року (а.с.83,84)

Не спростовано і пояснення представника відносно того, що на час виникнення спірних правовідносин діючим законодавством не було передбачено включення до складу грошового забезпечення премій.

Тим більше, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що Позивачу взагалі виплачувались будь-які премії у спірний період, чи проводилась оплата у подвійному розмірі за будь-які дні. (а.с.21) Не посилається на можливість отримання таких доказів і представник Позивача. Його твердження про те, що позивачу повинні були здійснювати оплату у подвійному розмірі та нараховувати премію у розмірі не менше 60% посадового окладу колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами та є такими, що не узгоджуються з правовими нормами, що регулюють спірні правовідносини.

Не доведеність обставин справи, які суд першої інстанції вважав доведеними та невірне застосування норм матеріального права є підставою для скасування оскаржуваної постанови з прийняттям нової постанови про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Керуючись п. 3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202, 205, 207 КАС України, суд,-

постановив:
Апеляційні скарги Дніпропетровського обласного військового комісаріату, Комісії з визначення даних про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження з 1986-1990 роках при Дніпропетровському військовому комісаріаті задовольнити.

Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2016 року у справі № 202/9474/15-а(0202/20/2016) скасувати та прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України , в порядку та у строки, передбачені статтею 212 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 14 липня 2016 року.

Головуючий: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: О.О. Круговий