Справа № 522/4238/13-а
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 522/4238/13-а

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції: Шенцева О.П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю апелянта - ОСОБА_1,

представника апелянта - ОСОБА_2,

представника відповідача Одеської міської ради - Вінюкова В.М.,

представника відповідача Департаменту комунальної власності Одеської міської ради - Габер Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, за участю третьої особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання незаконними, скасування рішення та державного акту, визнання незаконним невиконання відповідачами ухвали суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила: визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 29.02.2000 № 734-XXIII «Про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0734 га за адресою: АДРЕСА_1, для дачного будівництва»; визнати незаконним та скасувати державний акт, виданий ОСОБА_7 на підставі рішення Одеської міської ради від 29.02.2000 № 734-XXIII «Про передачу у приватну власність гр. Гр.. ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0734 га за адресою: АДРЕСА_1, для дачного будівництва»; визнати незаконним невиконання відповідачами ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.1999 про накладення арешту на земельну ділянку ОСОБА_7

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування рішення та державного акту, визнання незаконним невиконання відповідачами ухвали суду - закрито.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року в цій справі скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

За результатами автоматичного розподілу зазначену справу передано судді Одеського апеляційного адміністративного суду Шевчук О.А.

Ухвалою судді Одеського апеляційного адміністративного суду Шевчук О.А. прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року до свого провадження та призначено розгляд справи.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 25/100 частин житлового будинку у БДК "Знамя", що розташований на земельній ділянці площею 648 кв.м. на підставі договору дарування від 22.09.2009 року. З серпня 1994 рокує членом кооперативу ДБК"Знамя".

Відповідно до ситуаційного плану, вказана земельна ділянка граничить з земельною ділянкою ОСОБА_7 (т.с. 1 а.с.182)

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_10 ОСОБА_8 та управління Дачного будівельного кооперативу "Знамя" про визнання недійсним статутних документів, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 1999 року, в рамках вищезазначеної справи, на спірну земельну ділянку ОСОБА_8 та землі загального користування накладено арешт та заборонено здійснювати перереєстрацію та змінювати уставні документи до вирішення судового спору.

Однак, всупереч зазначеної ухвали про накладення арешту, рішенням Одеської міської ради від 29 лютого 2000 року № 734- XXIII «Про передачу у приватну власність гр. Гр.. ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0734 га за адресою: АДРЕСА_1, для дачного будівництва» з дачно-будівельного кооперативу "Знамя", за їх згодою, вилучено земельну ділянку площею 0,0734 га у 1-му Дачному провулку, 1 в м. Одесі та передано у безкоштовну приватну власність гр. ОСОБА_7.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.1999 року арешт було накладено на земельну ділянку, що була виділена у користування ОСОБА_8, а оскаржуване рішення Одеської міської ради стосується земельної ділянки, що була виділена ОСОБА_7 в зв'язку з чим, суд прийшов до висновку про відсутність факту порушення прав чи інтересів позивача з боку Одеської міської ради, а тому на думку суду, підстави для вжиття заходів судового захисту прав та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин відсутні.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В апеляційні скарзі позивачка зазначає, що спірне рішення Одеської міської ради порушує її право та законні інтереси, оскільки прийнято стосовно особи, яка є суміжним землекористувачем з позивачкою, в період накладення арешту на земельну ділянку родини ОСОБА_7 та землі ДБК "Знамя" в зв'язку із спором, щодо визначення межі між їх ділянками та всупереч Земельного Кодексу України, який діяв у той час.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Органи місцевого самоврядування, їх посадові особи відповідно ст. 19 Конституції України, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Земельного Кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII.

Відповідно до положень ст. 6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, яким врегульовувались земельні відносини на час виникнення спірних правовідносин, передача земельних ділянок у власність громадян провадилась місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян, зокрема, для дачного і гаражного будівництва у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу.

Згідно статті 17 названого Кодексу, яка втратила чинність з 15.11.2001 року, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї.

Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва у розмірах згідно із статтями 57 і 67 цього Кодексу.

Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо).

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Відповідно до вимог п.34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі норми відповідач мав повноваження приймати оскаржуване рішення про надання у власність земельної ділянки та видавати державний акт, однак з дотриманням відповідної процедури.

Так, згідно матеріалів справи рішенням відповідача №734-XXIII від 29.02.2000 року із користування дачно-будівельного кооперативу "Знамя" вилучено земельну ділянку площею 0, 0734 га у м. Одесі, 1-й Дачний провулок, 1 (за згодою ДБК "Знамя") та передано безкоштовно у приватну власність гр. ОСОБА_7 для дачного будівництва.

В матеріалах справи міститься технічна документація по складанню державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_7 для дачного будівництва за адресою АДРЕСА_1, яка замовлена ОСОБА_7 за договором №266 від 25.04.2000 року після прийняття радою рішення про надання їй у власність спірної земельної ділянки. (т.1 а.с. 189).

Документи, що підтверджують розмір наданої у власність земельної ділянки а також земельно-кадастрова документація, як того вимагало законодавство, відповідачем до суду не надано.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в період до набрання чинності новим Земельним кодексом України, відповідачем не виконано норм попереднього Кодексу, що є порушенням норм законодавства, що діяло на момент прийняття спірного рішення.

Крім того, згідно з статтею 22 Земельного кодексу України від 18.12.1990 право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Як вбачається з пояснювальної записки технічної документації - заперечень при встановленні меж земельної ділянки на місцевості не заявлено, окрім ОСОБА_1, яка відмовилась від підпису. А щодо межі між землекористувачами гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_1 зазначено про довідку ДБК "Знамя". Зазначена довідка видана головою ДБК "Знамя" про те, що "Фактическая граница между ее, ОСОБА_11 участком и участком ОСОБА_1 соответствуют плану" (т.1 а.с. 189,194).

Отже, згідно матеріалів справи, на час прийняття оскаржуваного рішення спірна земельна ділянка передана у власність третій особі без визначення її меж.

Однак, при розгляді вказаного спору, суд першої інстанцій не дослідив вказані обставини по справі, що призвело до прийняття помилкового рішення.

Судова колегія на приймає до уваги доводи Одеської міської ради, що спірне рішення приймалось відповідно до висновку управляння земельних ресурсів від 14.02.2000 року №64, в частині відсутності претензій з боку суміжних землекористувачів, оскільки такі висновки суперечать матеріалам справи.(т.с. 1 а.с. 153).

Так в матеріалах справи містяться декілька актів про встановлення меж земельної ділянки в натурі без дати (т.с. 1 а.с. 162, 167) однак підпис суміжного землекористувача ОСОБА_1 в зазначених документах відсутній.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з 1996 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, - суміжним землекористувачем позивачки у ДБК "Знамя" у м. Одесі наявний судовий спір, щодо встановлення межі між їхніми земельними ділянками.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 1999 року на земельні ділянки членів ДБК "Знамя" -ОСОБА_10 та ОСОБА_8 та землі загального користування ДБК "Знамя" -накладено арешт, зупинено перереєстрацію та зміну статутних документів до вирішення питання справи по суті. Копію зазначеної ухвали направлено до ДБК "Знамя" та в бюро технічної інвентаризації для відома. Зазначена ухвала є чинною до теперішнього часу.

Відповідно до документів, які наявні в матеріалах справи, а саме протоколу допиту в якості свідка ОСОБА_8 по кримінальній справі від 21.08.1997 року, вбачається, що ОСОБА_8 з 1993 року був членом дачно-будівельного кооперативу "Знамя"у м. Одесі в 1-му Дачному провулку, 1( т.с 2 а.с. 72). Крім того, з відповіді начальника міського управління земельних ресурсів від 19.09.1997 року, вбачається, що ОСОБА_8 є фактичним користувачем земельної ділянки в ДБК "Знамя" в Дачному провулку, 1.

Відповідно до виписки з протоколу загальних зборів ДБК "Знамя" від 6 серпня 1994 року до членів кооперативу було прийнято ОСОБА_7. (т.с. 1 а.с. 164).

В матеріалах справи відсутні будь-які докази або посилання на них, що родина ОСОБА_7 мала в користуванні інші земельні ділянки у ДБК "Знамя", ніж та, на яку ухвалою Малиновського районного суду накладено арешт.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 був членом кооперативу ДБК "Знамя" і відповідачем по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 та ДБК "Знамя" про визнання недійсними статутних документів та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, спір між якими не вирішено в Малиновськиму районному суді до теперішнього часу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17.07.2013 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8, зупинено до розгляду адміністративної справи про оскарження рішення Одеської міської ради №734-XXIII від 29.02.2000 року за позовом ОСОБА_1

В зв'язку з тим, що арешт на земельну ділянку було накладено в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8, тому в ухвалі суду і зазначено відповідачем ОСОБА_8. Крім того, судова колегія зазначає, що арешт також накладено на землі загального користування ДБК "Знамя", що судом першої інстанції не прийнято до уваги.

Як випливає зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Крім того, статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визнають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що рішення Одеської міської ради від 29 лютого 2000 року №734-XXIII не порушує права ОСОБА_1 є помилковим, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_8, ОСОБА_7 є суміжними землекористувачами, між якими наявний тривалий судовий спір, щодо користування земельними ділянками, а спірне рішення прийнято не у спосіб, що передбачено законодавством України, яке діяло на той час, крім того у період накладення арешту на спірні земельні ділянки.

Що ж стосується вимог про визнання недійсним та скасування державного акту на земельну ділянку від 18 липня 2000 року реєстраційний номер 4026, виданого ОСОБА_7 на підставі рішення Одеської міської ради від 29 лютого 2000 року №734-XXIII, колегія суддів зазначає, що на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 03 лютого 2016 року, та з метою повного захисту прав позивачки такі позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідно ст. 17 КАС України адміністративній юрисдикції підлягають спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Позивач звернулась з позовом, щодо оскарження законності рішення суб'єкта владних повноважень, прийнятого при здійсненні владних управлінських функцій, на підставі якого виданий Державний акта на землю, що порушує інтереси позивача, тому вказаний спір носить ознаки публічно-правового спору і підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, відповідачем надано до суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, з якого вбачається, що спірна земельна ділянка не зареєстрована у згаданому реєстрі за ОСОБА_7 на праві власності.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в даній справі відсутній спір про право.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1, про визнання незаконним невиконання відповідачами ухвали суду про накладення арешту, судова колегія вважає що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в ухвалі Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 1999 року про накладення арешту відсутні відомості, що судом саме на відповідача покладено обов'язок її виконання.

З огляду на вищезазначене, судова колегія приходить до висновку, що судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2015 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Одеської міської ради від 29 лютого 2000 року № 734-XXIII «Про передачу у приватну власність гр. ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0734 га, за адресою: м. Одеса, 1-й Дачний пров. 1, для дачного будівництва» та державний акт на земельну ділянку площею 0,0734 га, яка розташована 1-й Дачний пров. 1, у м. Одесі, виданий ОСОБА_7 № 4026 від 18 липня 2000 року - скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 15.07.2016 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик