Справа № 2-а-3280/10/1970
Суддя: Самсін І.Л.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Самсіна І.Л.,
суддів:Волкова О.Ф., Гриціва М.І., Коротких О.А., Маринченка В.Л., Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_8 до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА), Міністерства фінансів України (далі - Мінфін), Головного управління Державного казначейства України при Міністерстві фінансів України (далі - ГУ Держказначейства), апеляційного суду Тернопільської області (далі - Суд) про визнання незаконною бездіяльності центральних органів виконавчої влади, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості по заробітній платі та довічного грошового утримання,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року ОСОБА_8 звернулася до суду із вказаним позовом до ДСА, Мінфіну, ГУ Держказначейства, Суду, в якому просила: зобов'язати Мінфін списати та перерахувати кошти на рахунок ДСА для виплати ОСОБА_8 коштів у сумі 198 683 грн 20 коп. недоплаченої заробітної плати та 139 420 грн 57 коп. недоплаченого грошового утримання, зобов'язати ДСА перерахувати на рахунок Суду для виплати ОСОБА_8 кошти в сумі 198 683 грн 20 коп. недоплаченої заробітної плати та 139 420 грн 57 коп. недоплаченого грошового утримання, зобов'язати Суд нарахувати та виплатити ОСОБА_8 кошти в сумі 198 683 грн 20 коп. недоплаченої заробітної плати і 139 420 грн 57 коп. недоплаченого грошового утримання з утриманням прибуткового податку та всіх інших обов'язкових платежів.

Суди встановили, що позивач із червня 1982 року по січень 1985 року була народним суддею Тернопільського міського народного суду, а 17 грудня 1986 року - обрана членом Тернопільського обласного суду (Суд). Постановою Верховної Ради України від 19 червня 1997 року № 383/97-ВР обрана суддею Тернопільського обласного суду безстроково. Рішенням кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Тернопільської області від 21 липня 2000 року ОСОБА_8 присвоєно перший кваліфікаційний клас судді та встановлено надбавку за вислугу років у розмірі 40 % від заробітку. З 10 липня 1995 року згідно з наказом голови Тернопільського обласного суду від 14 серпня 1995 року № 51 передбачено законом щомісячне грошове утримання.

Тернопільський окружний адміністративний суд постановою від 2 листопада 2010 року позов задовольнив: зобов'язав Мінфін списати та перерахувати на рахунок ДСА, ДСА - перерахувати на рахунок Суду, Суд - нарахувати та виплатити ОСОБА_8 недоплачену заробітну плату в сумі 198 683 грн 20 коп. та недоплачене грошове утримання в сумі 139 420 грн 57 коп. з утриманням прибуткового податку та всіх інших обов'язкових платежів.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 20 січня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 7 липня 2015 року, скасував постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 2 листопада 2010 року та прийняв нову - про відмову у задоволенні позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що застосування для нарахування заробітної плати суддям положень постанов Кабінету Міністрів України від 21 грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати праці вищих посадових осіб України, окремих керівних працівників органів державної влади і органів місцевого самоврядування та суддів» (далі - постанова № 1243) та від 31 грудня 2005 року № 1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865» (була чиною на час виникнення спірних відносин; далі - постанова № 1310), якими встановлено, що розміри посадових окладів, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» (далі - постанова № 865), залежать від розміру мінімальної заробітної плати на день прийняття вказаних нормативно-правових актів (332 грн) з одночасною забороною перераховувати оклади при підвищенні мінімальної заробітної плати, є неправомірним, оскільки це обмежує обсяг гарантованих Конституцією та законами України прав суддів.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із безпідставності заявлених позовних вимог.

Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, що, оскільки, встановлення сталої (розрахункової) величини для обчислення розмірів посадових окладів суддів та внесення відповідних доповнень до постанови № 865 відбулося до моменту набрання нею чинності, ця постанова у редакції до внесення доповнень згідно з постановою № 1310 не була введена в дію, зазначені нормативні акти не суперечать вимогам Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-XII «Про статус суддів» (чинного на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 2862-XII), а тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись із ухвалою суду касаційної інстанції, ОСОБА_8 звернулась із заявою про її перегляд Верховним Судом України з підстави неоднакового застосування Вищим адміністративним судом України одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме статті 44 Закону № 2862-XII в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин.

На обґрунтування заяви надано копії рішень Вищого адміністративного суду України від 31 березня та 17 червня 2015 року, які, на думку заявника, підтверджують неоднакове правозастосування.

У постанові Вищого адміністративного суду України від 31 березня 2015 року цей суд зазначив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про перевагу положень частини четвертої статті 44 Закону № 2862-XII над нормами постанови Кабінету Міністрів України в частині визначення бази обчислення надбавки за вислугу років.

Підпунктом 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 23 грудня 2010 року № 2856-VI) визнано таким, що втратив чинність Закон № 2862-XII, крім статті 43, частин п'ятої-тринадцятої статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2011 року, та частин першої- четвертої статті 44, які втрачають чинність з 1 січня 2012 року.

Враховуючи викладене, перерахунок надбавки за вислугу років позивачу має бути здійснений по 31 грудня 2011 року.

В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 17 червня 2015 року цей суд дійшов висновку, що в частині визначення бази обчислення надбавки за вислугу років слід застосовувати положення Закону № 2862-XII, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - постанову № 865. Отже, позовні вимоги у вказаній частині підлягають частковому задоволенню, а саме з 1 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року.

Перевіривши наведені заявником доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 44 Закону № 2862-XII заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 % його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 % посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з державного бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановами Кабінету Міністрів України від 30 червня 2005 року № 513 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Конституційного Суду України» та № 514 «Про оплату праці Голови та заступників Голови Верховного Суду України» з 1 червня 2005 року підвищено розміри посадових окладів, встановлено надбавки, доплати та порядок преміювання, зокрема, Голови Конституційного Суду України та Голови Верховного Суду України.

Постановою № 865 Кабінет Міністрів України затвердив схеми посадових окладів, встановив надбавки, доплати та порядок преміювання інших керівників та суддів Конституційного Суду України, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції.

У початковій редакції постанови № 865 пунктом 5 було передбачено, що вона набирає чинності з 1 січня 2006 року.

Проте ще до набрання нею чинності - 31 грудня 2005 року - Кабінет Міністрів України постановою № 1310 вніс зміни до постанови № 865, зокрема, пункт 5 якої виклав у такій редакції: «ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності Указів Президента України від 10 липня 1995 року № 584, від 19 вересня 1996 року № 856, від 5 березня 2002 року № 220, від 25 листопада 2002 року № 1061, статей 3 та 4 Указу Президента України від 11 грудня 2002 року № 1150, абзацу першого статті 1 Указу Президента України від 23 лютого 2002 року № 173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Зазначеними указами Президента України суддям встановлювались надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи тощо, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Зазначені укази Президента України повністю або в частині оплати праці суддів втратили чинність з 1 січня 2006 року.

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що Кабінет Міністрів України, діючи відповідно до статті 8 Закону № 108/95-ВР, постановою № 865 не просто підвищив посадові оклади, а визначив нові розміри та умови оплати праці суддів, у зв'язку з чим нові посадові оклади могли бути застосовані лише з одночасною втратою чинності зазначеними указами Президента України в частині оплати праці суддів.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України вважає, що висновок Вищого адміністративного суду України у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Ураховуючи наведене та керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви ОСОБА_8 відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий І.Л. Самсін
Судді: О.Ф. ВолковМ.І. Гриців
О.А. КороткихВ.Л. Маринченко
О.Б. ПрокопенкоО.О. Терлецький