Справа № 760/9825/16-а
Суддя: Шевченко Л. В.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 760/9825/16-а
Провадження № 2-а/760/879/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 року, 16 годин 00 хвилин, м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, прийняв таку постанову.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
31.05.2016 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги та зобов`язати відповідача призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, відповідно до Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військо мову резерві», шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», МФО 336503.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з 18.08.1982 до 10.06.1983 він проходив військову службу, як військовослужбовець у складі діючої армії у Демократичній республіці Афганістан.
21.02.2012 під час повторного огляду йому було встановлено ІІІ групу інвалідності з 01.12.2011, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби перебуваючи в країнах, де велися бойові дії.
Однак, 13.05.2015 під час повторного огляду йому було встановлено ІІ групу інвалідності з 01.05.2015, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби перебуваючи в країнах, де велися бойові дії.
У зв`язку з цим позивач стверджував, що у нього виникло право на отримання одноразової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день вставлення інвалідності відповідно до Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ від 25.12.2013 № 975.
Позивач звернувся, через уповноважену особу, до відповідача з заявою та усіма необхідними документами з метою отримання вищезазначеної одноразової грошової допомоги.
Однак відповідач відмовив позивачу, у реалізації його права на соціальний захист та повідомив, що він не має права на призначення одноразової грошової допомоги відповідно до статті 16 Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови КМУ № 499 від 28.05.2008 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», оскільки він звільнений з військової служби в 1983 році та інвалідність первинно отримав у 2011 році.
Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги та її розмір для звільненої особи з військової служби залежить лише від часу настання інвалідності та причинного зв`язку її настання внаслідок виконання обов`язків військової служби.
Крім цього, звернув увагу, що нормами чинного законодавства не передбачено залежність призначення одноразової грошової допомоги від дати звільнення, що сталася після 01.01.2014, а тому відмова відповідача у виплаті одноразової грошового допомоги є неправомірною.
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає дії відповідача протиправними, тому звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх права.
17.06.2016 відповідач подав до суду заперечення проти адміністративного позову.
Відповідач заперечував проти задоволення позову, обгрунтовуючи тим що, на даний час документи позивача на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги МОУ не надходили, пропозиції не формувалися, протокол не складався та рішення розпорядником бюджетних коштів не приймалося, а тому вимоги до нього є не безпідставними.
Також посилався на те, що справа не підсудна місцевому загальному суду як адміністративному суду, оскільки предметом розгляду цієї справи є оскарження дій Міністерства оборони України, який є суб`єктом владних повноважень, а тому позов має розглядатися окружним адміністративним судом колегією у складі трьох суддів.
Крім цього, зауважив, відповідно до листа заступника міністра Міністерства охорони здоров`я № 16.06-16/625-16/10515 від 27.04.2016 днем встановлення інвалідності вважається дата проходження громадянином первинного огляду МСЕК. Дата підвищення групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності.
Таким чином, стверджував, що право на одноразову грошову допомогу виникає лише на момент встановлення інвалідності вперше, а отже така допомога повинна призначатися та виплачуватися в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
На підставі вищезазначеного, відповідач просив у задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.
З`ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
встановив:
Згідно з довідкою військового комісара Івано-Франківського міського військового комісаріату Міністерства оборони України від 30.10.2015 № 5/6264 позивач проходив військову службу, як військовослужбовець у складі діючої армії у період бойових дій (в тому числі під час виконання інтернаціонального обов`язку, перебування в партизанських загонах і з`єднаннях у період з 18.08.1982 до 10.05.1983 (а.с. 16).
Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 228 від 10.02.2011 встановлено, що поранення, ЧМТ, контузія, травми хребта, захворювання позивача пов`язані з виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 13).
01.12.2011 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби перебуваючи в країнах, де велися бойові дії. Цей факт встановлений на підставі копії виписки із акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 893588 від 21.02.2012 (а.с. 11).
01.05.2015 ОСОБА_1 під час повторного огляду було встановлено ІІ групу інвалідності. Причиною інвалідності зазначено - поранення, ЧМТ, контузія, травма хребта, захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Цей факт встановлений на підставі копії виписки із акта огляду МСЕК серії АВ № 0455661 від 13.05.2015 (а.с. 10).
06.11.2015 позивач подав до Івано-Франківського обласного військового комісаріату заяву разом з пакетом документів, у якій просив виплатити одноразову грошову допомогу (а.с. 9).
Згідно з листом начальника управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/3927 від 17.12.2015 позивачу повідомили, що він не має права на отримання одноразової грошової допомоги як на підставі Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, який затверджений постановою КМУ № 499 від 28.05.2008, так і на підставі Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постанови КМУ від 25.12.2013 № 975, оскільки звільнений зі строкової військової служби в 1983 році та інвалідність первинно отримав у 2011 році (а.с. 7).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
Відповідно до положень статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 41).
Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 3.12 Інструкції про встановлення інвалідності, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України № 561 від 05.09.2011 датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (у відсотках) вважається день надходження до комісії документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.
Таким чином, суд не враховує доводи відповідача, що дата підвищення групи інвалідності не може вважатися днем встановлення інвалідності, оскільки відповідно до норм чинного законодавства день встановлення інвалідності не залежить від дати підвищення групи інвалідності, яка пов`язана з оглядом МСЕК.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).
Суд на підставі на підставі виписки з акта огляду МСЕК серії АВ № 0455661 від 13.05.2015 встановив, що з 01.05.2015 позивачу під час повторного огляду було встановлено ІІ групу інвалідності.
Таким чином суд констатує, що відповідно до вимог чинного законодавства право на отримання одноразової грошової допомоги у позивача виникло з моменту настання інвалідності, тобто з 01.05.2015.
Зазначена правова позиція зроблена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 22.10.2015 у адміністративній справі К/800/62717/14 та враховується судом при розгляді цієї справи.
Суд не враховує заперечення відповідача, що на даний час документи позивача на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги МОУ не надходили, а рішення розпорядником бюджетних коштів не приймалося, оскільки зазначені доводи спростовуються листом начальника управління організаційного, соціального забезпечення та тарифікації Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 248/3/6/3927 від 17.12.2015 (а.с. 7).
Таким чином, документи позивача на розгляд комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги МОУ до відповідача надходили, та він за результатами їх розгляду прийняв відповідне рішення, про яке повідомив позивача через Івано-Франківський обласний військовий комісаріат.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Згідно з підпунктом 2 пункту 1 статті 3 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до частини першої статті 16 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
З витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 228 від 10.02.2011 випливає, що поранення, ЧМТ, контузія, травми хребта ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 13).
З 01.05.2015 Київський міський центр медико-соціальної експертизи встановив ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності, та зазначив вона настала внаслідок поранення, ЧМТ, контузії, травма хребта, наслідки і захворювання яких пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (а.с. 10).
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з положенням підпункту «б» пункту 1 статті 162 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
Пункт 9 статті 163 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Суд констатує, що у зв`язку з тим, що ІІ група інвалідності позивачу була встановлена 01.05.2015, то механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013.
Абзац 2 підпункту 1 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, суд констатує що з 01.05.2015 позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, якому встановлено інвалідність внаслідок виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії закріплене у статті 16 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
Однак, незважаючи на встановлені норми чинного законодавства, які визначають гарантії соціального забезпечення військовослужбовців, відповідач не призначив та не виплатив позивачу спірну допомогу, а тому такі дії відповідача є протиправними і підлягають судовому захисту.
У свою чергу вимога позивача в частині перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», МФО 336503 не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до пункту 14 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який затверджений постановою КМУ № 975 від 25.12.2013, одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом, тобто у цій справі Департаментом фінансів Міністерства оборони України, на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Отже, суд може визнати такі дії протиправними та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату належних сум відповідно до закону, а не брати на себе повноваження іншого органу державної влади щодо здійснення позивачу перерахунку одноразової грошової допомоги на його картковий рахунок в установі банку.
Суд не враховує заперечення відповідача про те що, виходячи з суб`єктного складу сторін та предмету позову, ця справа підсудна окружному адміністративному суду, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 18 КАС, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні, усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам (пункт 1 частини другої статті 18 КАС).
З матеріалів справи випливає, що предметом спору є нарахування й виплата суб`єктом владних повноважень (органом державної влади) одноразової грошової допомоги військовослужбовцю.
Зазначена допомога є складовою проголошеного Конституцією України соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
За правилами Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Зважаючи на норми чинного законодавства, суд констатує, що саме місцевим судам відповідно до пункту 4 частини першою статті 18 КАС належить право розглядати спори з приводу призначення соціальних виплат та допомоги.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС «у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку».
Відповідно до частини першої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 71 КАС «в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову».
Суд, констатує, що відповідач не довів, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Таким чином, зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 19, 22, 46 Конституції України, Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», статтями 2, 18, 99, 104-106, 158-163, 183-2, 254, 256 КАС, суд
постановив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, відповідно до Закону «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя Л. В. Шевченко