Справа № 808/1447/13-а
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Київ К/800/31530/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Цвіркуна Ю.І.,

при секретарі: Бруй О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року

та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року

у справі №808/1447/13-а

за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» (надалі - ПАТ «Запорізький завод феросплавів»)

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів (надалі - СДПІ з ОВП у м.Запоріжжі)

про скасування податкових повідомлень-рішень, -

встановив:

ПАТ «Запорізький завод феросплавів» звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому поставлено питання про скасування податкових повідомлень-рішень від 31.01.2013 року № та №.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2015 року, позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, СДПІ з ОВП у м.Запоріжжі звернулась із касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування судами норм матеріального права, ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції, ухвали суду апеляційної інстанції та прийняття у справі нового рішення, яким відмовити в позові повністю.

В письмових запереченнях на касаційну скаргу ПАТ «Запорізький завод феросплавів» зазначає, що рішення судів першої та апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставинам справи судами надано правильно, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими. Отже, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПАТ «Запорізький завод феросплавів» від'ємного значення податку на додану вартість за жовтень 2012 року та суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за жовтень 2012 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з податку на додану вартість, що декларувалось у вересні 2012 року, про що складено акт від 18.01.2013 року №33/26-2/00186542.

За наслідками проведеної перевірки відповідач дійшов висновку про порушення позивачем:

- п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4б ст. 200 Податкового кодексу України позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2012 року на загальну суму 3925652,00 грн.;

- п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4б ст. 200 Податкового кодексу України позивачем завищено залишок від'ємного значення податку на додану вартість (рядок 24 Декларації за жовтень 2012 року) на загальну суму 2621617,00 грн.

На підставі висновків акту названого акту перевірки контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 31.03.2013 року: №№, яким позивачу було зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за жовтень 2012 року в розмірі 3925652,00 грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 1962826,00 грн.; №, яким позивачу було зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість за жовтень 2012 року на суму 2621617,00 грн.

Надаючи оцінку обставинам у справі, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Таким чином, відповідно до положень Податкового кодексу України, тільки у межах господарської діяльності платника податку, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг, платник податку має право на віднесення таких сум до податкового кредиту.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового Кодексу України).

Відповідно до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

За змістом п.198.3 цієї ж статті Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Датою виникнення права платника податку на додану вартість на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до статті 201.10 Податкового Кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди ( тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а при відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Для підтвердження правомірності включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених позивачем у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Виходячи з наведених правових норм, можливо зробити висновок, що для цілей оподаткування кваліфікуючою ознакою господарської діяльності є її спрямованість на отримання доходу та дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв'язку з реальним придбанням товарів/робіт/послуг на підставі відповідних розрахункових, платіжних та інших документів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У справі, що переглядається, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що обставини справи та зібрані в ній докази у їх сукупності свідчать про те, що господарські операції позивача з його контрагентами мали товарний - реальний характер, вчинені в межах та з метою господарської діяльності суб'єктів господарювання.

Так, судами встановлено, що податковий кредит за жовтень 2012 року сформовано у зв'язку з придбанням продукції (руда марганцева збагачена зі зниженим вмістом фосфору, марганецьвмісна продукція, продукція коксохімічного виробництва, коксова продукція), яка використовувалась позивачем у власній господарській діяльності, а саме для виробництва феросплавної продукції, яка в подальшому реалізовувалась позивачем контрагентам-покупцям.

На підтвердження правомірності формування податкового обліку за спірний період позивачем було надано договори, надано податкові накладні, рахунки-фактури та внутрішньозаводські залізнодорожні накладні, платіжні доручення та банківські виписки.

Зазначені первинні документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України.

Податковим органом, в свою чергу, не наведено переконливих доводів та не подано належних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що податковий кредит законно сформовано позивачем у зв'язку з придбанням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг

Судами вірно зазначено, що в акті перевірки не наведено, яку частину, вид продукції та за яким договором було використано при виготовлені продукції, що реалізована за ціною, яка є нижчою за собівартість виготовлення, та не наведено доказів стосовно того, що продукцію, яка реалізована за ціною, нижчою за ціну придбання, виготовлено з сировини, вартість якої включено до податкового кредиту періоду, що перевірявся.

Згідно зі ст.42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Положеннями ст.43 та ст.44 Господарського кодексу України встановлена свобода підприємницької діяльності, зокрема: право комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

При цьому слід зазначити, що власне збитковість господарської діяльності не є ознакою відсутності розумних цілей економічного характеру у господарської операції. Податковий кодекс України не містить положень, що дають можливість податковому органу оцінювати здійснені платником витрати по сплаті податку на додану вартість у ціні товару з позиції їх економічної доцільності, раціональності та ефективності господарських взаємовідносин, у зв'язку з чим прибутковість або збитковість конкретних господарських операцій або діяльність платника в цілому за один податковий період не може слугувати підставою для висновку про відсутність ділової мети або спрямованості діяльності не на отримання прибутку, тобто для одержання необґрунтованої податкової вигоди.

Судами також встановлено, що внаслідок перенесення позивачем суми залишку від'ємного значення попередніх податкових періодів до складу від'ємного значення наступних податкових періодів (рядок 24 декларації з ПДВ), податковим органом за результатами перевірки жовтня 2012 року було враховано зменшення залишку від'ємного значення за вересень 2012 року на 2621617,00 грн. Таким чином, 2621617,00 грн. увійшли до складу загальної суми від'ємного значення за жовтень 2012 року, який було зменшено оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 31.01.2013 року №.

Оскільки оскаржуване в межах даної справи податкове повідомлення-рішення є наслідком прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 04.01.2013 року №, яке було скасовано постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2015 року по справі №808/205/13-а, то відповідно протиправним є і податкове повідомлення-рішення від 31.01.2013 року №.

За приписами ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи викладене, з урахуванням приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія касаційної інстанції погоджується із висновком судів попередніх судових інстанцій, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, на якого покладено обов'язок доведення правомірності прийнятого ним рішення, не навів належних доказів на підтвердження обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

За таких обставин, судами першої та апеляційної інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки судів про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Запоріжжі Міжрегіонального головного управління Міндоходів - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення. Заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним судом України може бути подана з підстав, в порядку та у строки встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий: ___________________ Н.Є. Маринчак

Судді: ___________________ О.В. Вербицька

___________________ Ю.І. Цвіркун