Справа № 418/40/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Чехов С.І.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року справа №418/40/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області на постанову Міловського районного суду Луганської області від 16 березня 2016 року у справі № 418/40/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання призначити, нарахувати і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 13.01.2016 року звернувся до суду з даним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області, в якому просив суд: визнати відмову Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, протиправною; зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86 %, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області про заробітну плату, починаючи з 1 грудня 2015 року, без обмежень максимальним розміром; на підставі п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України присудження довічного грошового утримання в межах суми стягнення за одним місяць виконати негайно; вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами у порядку ст. 94 КАС України.

Постановою Міловського районного суду Луганської області від 16 березня 2016 року у справі № 418/40/16-а адміністративний позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано відмову Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області у призначенні щомісячного довічного утримання як судді у відставці ОСОБА_2 протиправною.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області призначити, нарахувати і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_2, у розмірі 86 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями ч. 3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області № 4321/15 від 11 грудня 2015 року, без обмежень максимальним розміром.

Зобовязано Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області негайно виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_2 у межах суми платежу за один місяць у розмірі 86 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, без обмеження граничного розміру.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції із винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт посилається на норми Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та зазначає, що на час звернення позивача з заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці 02.12.2015 року, норми, які б дозволяли призначати пенсії або довічне грошове утримання, були відсутні.

Частиною 8 ст. 183-2 КАС України передбачено, що апеляційні скарги у справах, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, розглядаються апеляційними судами в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Згідно відомостей з трудової книжки позивач працювала на посаді судді Антрацитівського районного народного суду Луганської області виконуючої обовязки народного судді з 18 грудня 1989 року по 04 травня 1990 року, Антрацитівського районного суду Луганської області на посаді судді з 22 березня 1993 року по 31 березня 2004 року, Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області з 1 квітня 2004 року по 10 квітня 2015 року, Біловодського районного суду Луганської області на посаді судді з 14 квітня 2015 року по 30 листопада 2015 року (а.с. 9-12).

Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року за №788-VІІI позивача звільнено з посади судді Біловодського районного суду Луганської області у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с. 13-19).

Згідно з наказом голови Біловодського районного суду Луганської області від 30 листопада 2015 року за № 41 виданого на підставі постанови Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року за № 788-VIІІ, позивача відраховано зі штату Біловодського районного суду Луганської області 30 листопада 2015 року (а.с. 20).

Біловодський районний суд Луганської області скерував відповідачеві подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 1 від 01 грудня 2015 року і зазначив, що стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 23 роки 24 дні; заробітна плата для обчислення щомісячного довічного грошового утримання становить 22048,00 грн. (а.с. 22).

Відповідно до довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області від 11 грудня 2015 року № 4321/15 вих., яка видана на імя ОСОБА_2, заробітна плата останньої, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, становить 22048,00 грн., у тому числі оклад - 13780,00 грн., доплата за вислугу років 60 % - 8268,00 грн. (а.с. 23).

01 грудня 2015 року позивач звернувся з заявою до Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 25).

Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області за № 1550/02-09 від 15 грудня 2015 року позивачу відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді. Свою відмову пенсійний орган обґрунтував тим, що відсутні норми, які б дозволяли здійснити призначення пенсії спеціальними законами, в тому числі й призначення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці (а.с. 26).

Вказане стало підставою для звернення з позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції вважає висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог помилковим з огляду на наступне.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Суд вважав обґрунтованими доводи позивача про те, що він має право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, передбаченому ч. 3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції від 12 лютого 2015 року). Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права судді у відставці і суперечать Конституції України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України.

Правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні з метою захисту прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, прав та законних інтересів юридичних осіб, інтересів держави на засадах верховенства права регулює Закон України «Про судоустрій і статус суддів», який також визначає систему судів загальної юрисдикції, статус професійного судді, народного засідателя, присяжного, систему та порядок здійснення суддівського самоврядування і встановлює систему і загальний порядок забезпечення діяльності судів та регулює інші питання судоустрою і статусу суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI, в редакції Закону України від 12.02.2015 року N 192-VIII (далі - Закон № 2453-VI), судді, який вийшов у відставку, після досягнення жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

У статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII) визначалось, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання» (абз. 1 частини 3), та встановлювалося, що «у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання» (абз. 2 частини 3).

02 березня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон № 213-VIII).

Статтею 17 Закону № 213-VIII частини третя - п'ята статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII) викладені в такій редакції:

«3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

4. Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України.

5. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України».

Пунктом 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону № 213-VIII встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Отже, на час прийняття відповідачем рішення про відмову в призначені ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тобто на 15.12.2015 року, оскаржуване позивачем рішення відповідало вимогам чинного законодавства.

08.06.2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини пятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) (справа № 1-8/2016).

Зазначеним рішенням визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Конституційним Судом України установлено, що положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також, Конституційним Судом України вказаний порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»;

- абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини пятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»;

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Конституційним Судом України зазначено, що рішення має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що статтею 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Частиною 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституцією України не встановлено пріоритету застосування того чи іншого закону і при вирішенні цього питання слід виходити з принципу дії закону в часі, відповідно до якого втрата юридичної сили акта (чи певної його норми) пов'язується, зокрема, з прийняттям нового акта, що встановлює інші правила, ніж ті, що були встановлені попереднім актом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На момент прийняття пенсійним органом спірного рішення не було встановлено жодних обмежень щодо застосування частин третьої - п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VIII ). Наведені норми Закону в встановленому порядку такими, що не відповідають Конституції України визнані не були.

Суд відзначає, що скористатися правом на призначення щомісячного довічного утримання позивач може з 08 червня 2016 року.

Проаналізувавши наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є цілком слушними, а тому наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ч. 8, 10 ст. 183-2, ст.ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області - задовольнити.

Постанову Міловського районного суду Луганської області від 16 березня 2016 року у справі № 418/40/16-а - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Біловодському районі Луганської області про визнання дій протиправними та зобовязання призначити, нарахувати і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Міронова Г.М.

Судді Арабей Т.Г.

ОСОБА_3