Справа № 810/630/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року 810/630/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві справу за адміністративним позовом гр. ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, ОСОБА_2 комісії ГУ НП в Київській області про визнання протиправним наказу від 26.01.2016 та поновлення на роботі,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася гр. ОСОБА_1 з позовом, в якому просить

- визнати неправомірним та скасувати рішення ОСОБА_2 комісії Головного управління Національної поліції у Київській області щодо ОСОБА_1 в частині - не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;

- визнати протиправним та скасувати Наказ Головного управління Національної поліції у Київській області від 26.01.16 № 19 о/с про звільнення майора поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції за п.п. 5 п. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію через службову невідповідність;

- зобовязати Головне управління Національної поліції у Київській області поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді старшого слідчого Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу.

На обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в листопаді 2015 року була прийнята на службу в поліції на посаду поліцейського з присвоєнням в порядку переатестування спеціального звання майора поліції. Однак, у подальшому керівництвом Національної поліції щодо неї було прийнято незаконне рішення про проведення атестації, атестування проведено протизаконно та неповноважним складом атестаційної комісії, з порушенням визначеної законом процедури, а за результатами атестування прийнятий необґрунтований і безпідставний висновок про її невідповідність займаній посаді. Даний висновок став підставою для прийняття наказу про її звільнення зі служби через службову невідповідність, який за своїм змістом є найбільш суворим видом дисциплінарного стягнення, що накладається за вчинення дисциплінарних проступків в якості крайнього заходу дисциплінарного впливу. Позивачка вважає своє звільнення протиправним, оскільки жодного дисциплінарного проступку, за вчинення якого до неї було б застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, вона не вчиняла, а висновки про її службову невідповідність є безпідставними, необґрунтованими та незаконними.

Крім цього, позивачка зазначила, що під час прийняття наказу № 19 від 26.01.16 вона перебувала на лікарняному, що унеможливлювало її звільнення під час тимчасової непрацездатності, а також те, що вона є мати одиначка, яка виховує двох дітей, одному із яких 10 років (донька) і до набуття нею віку 14 років законом заборонено звільнення з ініціативи роботодавця без її згоди.

Крім цього позивачка вказала, що присягу поліцейського з вини ГУ НП в Київській області вона не приймала та до неї не доведено та не розроблені службові документи, котрі б визначали коло її посадових та службових обовязків.

Позивачка своє звільнення вважає протиправним ще і тому, що атестування було проведено з грубим порушенням вимог ЗУ Про Національну поліцію та Інструкцію про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 № 1465 та порушено вимоги ЗУ Про професійний розвиток працівників.

Зокрема, посилаючись на положення ст. 57 ЗУ Про Національну поліцію вона вважає, що ГУ НП в Київській області, не мало правових підстав для призначення атестації. Вважає, що, прийнявши її на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення в порядку, передбаченому пунктом 19 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень ЗУ Про Національну поліцію, ГУНП в Київській області підтвердило, що вона відповідає вимогам, що ставляться до поліцейського вказаним законом.

Позивачка також стверджує, що атестаційна комісія під час атестування не зясувала її відповідність критеріям, встановлених пунктом 16 Розділу IV Інструкції про проведення атестування поліцейських, матеріали особової справи та інші матеріали розглянула поверхнево та упереджено, внаслідок чого дійшла необґрунтованого висновку про службову невідповідність.

У ході судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник ГУ НП в Київській області позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 26.01.2016 №19 о/с в частині звільнення позивачки зі служби в поліції є правомірним, оскільки був прийнятий на підставі висновку атестаційної комісії від 07.12.2015, яким встановлено, що позивачка не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Крім того, представник ГУ НП в Київській області зазначив, що атестування позивача проведено у межах наданих повноважень та у спосіб, що передбачений наказом МВС України від 17.11.2015 №1465.

Також представником ГУ НП в Київській області зазначено, що наказом ГУ НП в Київській області від 12.04.2016 № 157 о/с внесено зміни до наказу Головного управління від 26.01.2016 № 19 о/с , а саме: «вважати майора поліції ОСОБА_1 звільненою з 03.02.2016 року».

Відповідач ОСОБА_2 комісія ГУ НП в Київській області будь-яких пояснень та заперечень проти заявленого позову до суду не надала.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 проходила службу в органах внутрішніх справ з серпня 1994 року.

Відповідно до Наказу ГУ НП в Київській області від 07.11.2015 № 1 о/с По особовому складу ОСОБА_1 була призначена на службу в поліцію на посаду старшого слідчого Баришівського відділення Переяслав-Хмельницького відділу.

Наказом ГУ НП в Київській області від 23.11.2015 № 16 Про проведення атестування та створення атестаційних комісій з метою оцінки ділових, професійних якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівня, на підставі глибокого та всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової карєри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу посаду, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність на підставі ст. 57 ЗУ Про Національну поліцію та згідно з вимогами Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 № 1465, наказано провести атестування поліцейських ГУ НП у Київській області, створити в ГУ НП в Київській області атестаційні комісії.

Згідно з протоколом ОСОБА_2 комісії ГУ НП Київської області № 2 від 07.12.15 позивачку було включено до переліку осіб, які мали проходити співбесіду.

За результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення атестаційною комісією (більшістю голосів) прийнято рішення, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби через службову невідповідність.

Не погоджуючись з висновками атестаційної комісії, позивачка оскаржила її висновок до апеляційної комісії північного регіону, однак її було залишено без розгляду.

Відповідно до наказу ГУ НП у Київській області від 26.01.16 № 19 о/с майора поліції ОСОБА_3, старшого слідчого Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції звільнено у запас (з постановкою на військовий облік) на підставі пп. 5 п. 1 ст. 77 ЗУ Про Національну поліцію (через службову невідповідність) з 26 січня 2016 року. Підстава - атестаційний лист ОСОБА_1

У подальшому наказом ГУ НП в Київській області від 12.04.2016 № 157 о/с внесено зміни до пункту наказу Головного управління від 26.01.2016 № 19 о/с в частині звільнення за статтею 77, пп. 5 (через службову невідповідність) майора поліції ОСОБА_1 ( М-025820) старшого слідчого Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції, 26 січня 2016 року, а саме: «вважати її звільненою 03 лютого 2016 року, з вислугою років на день звільнення календарною - 21 рік 06 місяців 03 дні, пільговою не має.»

Не погоджуючись з висновком атестаційної комісії щодо службової невідповідності та наказом про звільнення, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що позивачка була прийнята на службу в поліцію на посаду старшого слідчого Баришівського відділення поліції з присвоєнням в порядку переатестування спеціального звання майора поліції.

Зі змісту атестаційного листа ОСОБА_1 вбачається, що за період служби в органах внутрішніх справ та в займаній посаді ОСОБА_1 зарекомендувала себе позитивно, до виконання службових обовязків ставиться сумлінно, у роботі суворо дотримується законності, нормативні акти, накази і вказівки МВС України вивчає та уміло використовує у практичній повсякденній роботі.

При вирішенні службових питань не рахується з особистим часом, спроможна виділити головне в роботі. Відзначається витримкою, цілеспрямованістю, вмінням доводити розпочату справу до логічного завершення, правильно розподіляє та використовує свій час. На зауваження реагує належним чином. У строєвому відношенні підтягнута, фізично розвинута добре. Табельною вогнепальною зброєю та спеціальними засобами володіє добре.

Як слідує з матеріалів справи, присягу поліцейського позивачка не складала, за обставин, що не повязані з нею, посадова інструкція старшого слідчого Баришівського відділення поліції Національною поліцією України, ГУ НП в Київській області не розроблена і не затверджена в установленому порядку, жоден документ, який би визначав коло її обовязків, до відома позивачки не доводився.

З протоколу засідання атестаційної комісії слідує, що під час атестації позивачки члени атестаційної комісії досліджували лише стандартний пакет документів, перелічених у самій формі бланку, а саме: атестаційний лист, декларацію про доходи, послужний список, інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 ЗУ «Про очищення влади» та інформацію із відкритих джерел.

Жодних інших документів (заяви чи скарги на дії позивачки, акти службових документів, відомості про притягнення до дисциплінарної відповідальності, тощо) атестаційна комісія не досліджувала.

Жодних відомостей про те, яким саме вимогам, що предявляються до особи, яка перебуває на посаді, яку обіймала позивачка, вона не відповідає, у чому саме проявляється така невідповідність, протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) комісії не містить.

Протокол атестаційної комісії та висновок (рішення) не містить жодних мотивів чи обґрунтувань, які покладено в основу комісії про службову невідповідність позивачки. Рішення комісії прийнято шляхом голосування без наведення жодних мотивів та обґрунтувань.

Суд звертає увагу на те, що вказаний протокол також не містить переліку відповідних питань, що ставилися позивачці та, відповідно, не містить відповіді на поставлені питання.

У протоколі відсутні будь-які посилання на обставини, що свідчать про недостатній рівень теоретичних та професійних якостей позивачки чи інші дані, які б свідчили про її низький професійний потенціал: невідповідність оновленим вимогам суспільства до професії поліцейського, інших обставин, що свідчать про невідповідність особи позивачки посаді, яку вона обіймає.

З даного протоколу слідує, що атестаційна комісія на порушення вимог ст. 57 ЗУ Про Національну поліцію та п. 16 Розділу IV Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465, не проводила глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивачки, не аналізувала повноту виконання нею функціональних обовязків (посадових інструкцій), показників службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не враховувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо.

Згідно висновку прямого керівника начальника Баришівського відділення поліції ОСОБА_1 В займаній посаді відповідає.

Суд звертає увагу, що вказані матеріали не дають підстав для висновку, що ОСОБА_1 має незадовільні показники критеріїв, встановлених пунктом 16 Розділу IV Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465, а саме, що неналежним чином виконує свої посадові обовязки, має низькі результати службової діяльності, недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей, незадовільну фізичну підготовку.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він був членом атестаційної комісії ГУ НП Київської області № 2. Перед початком атестування з ним та іншими членами атестаційної комісії був проведений тренінг, на якому було розяснено порядок проведення оцінювання, критерії оцінки, визначено орієнтовне коло питань для осіб, які підлягають атестуванню.

Зазначив, що під час атестування комісія оцінювала поліцейських за трьома основними критеріями: мотивація, чесність, здатність до змін. За кожен із зазначених критеріїв членами атестаційної комісії виставлялися бали, сума яких враховувалася під час прийняття рішення про відповідність кандидата займаній посаді.

На запитання представника позивача, чи враховувалися атестаційною комісією критерії, що перелічені в п. 16 Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465 свідок відповів, що окремо по кожному критерію зазначеної Інструкції атестаційна комісія документів не розглядала, документи на поліцейського оцінювалися у сукупності та у світлі тих критеріїв, що були озвучені на тренінгу (мотивація, чесність, здатність до змін).

Також свідок ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_1 цим критеріям не відповідає, оскільки невідверто відповідала на питання, що стосувалося ставлення до корупції в поліції, має низьку здатність до змін, не готова прийняти цінності оновленої поліції.

Покази свідка суд оцінює критично та звертає увагу, що компетенція атестаційної комісії при проведенні співбесіди та прийняття рішення обмежена закріпленими в Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465, чіткими критеріями, які враховуються комісією при прийнятті того чи іншого рішення, серед яких відсутні такі критерії як чесність, здатність до змін та мотивація.

Зазначені риси характеру особи відображені в характеристиці поліцейського, які надаються безпосередніми керівниками та відображаються в атестаційному листі.

Суд вважає, що положення Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465, не наділяють атестаційну комісію повноваженнями визначати відповідність особи займаній посаді на підставі власних критеріїв, зокрема, на основі особистих уявлень про мотивацію, чесність, здатність до змін, які мають бути притаманні для поліцейського на певній посаді безвідносно до конкретних показників діяльності.

Суд зазначає, що відсутність мотивації насамперед має проявлятися у байдужому ставленні поліцейського до виконання власних посадових обовязків, результатів роботи та відсутності прагнень до опанування новими навичками та знаннями, що можуть позитивно відобразитися на якості виконуваної роботи.

Натомість, небажання особи до зміни чи розширення функціональних обовязків не свідчить про відсутність мотивації, оскільки просування по службі у даному випадку може виражатися в отриманні чергового спеціального звання, тому та обставина, що позивачка тривалий час працює на посаді старшого слідчого, не характеризує його як немотивованого чи такого, що не здатний до змін.

Крім того, суд акцентує увагу на тому, що атестування позивачки не було повязане з розглядом питання про можливість її переміщення на вищу (нижчу) посаду.

За таких обставин, суд вважає, що посилання свідка на відсутність мотивації та нездатність до змін у даному випадку не може розглядатися як невідповідність займаній посаді.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд також зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", який був опублікований 06.08.2015 та набрав чинності 07.11.2015 (окрім окремих положень).

Пунктами 8, 9, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції.

Таким чином, лише за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції.

Позивачка наказом Головного управління Національної поліції у Київській області була прийнята на службу до поліції в порядку переатестування з присвоєнням спеціального звання майор поліції. Таким чином, питання про її відповідність вимогам до поліцейських було вирішено у момент видання наказу про прийняття на службу.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Проходження служби в поліції регулюється ЗУ "Про Національну поліцію" та іншими нормативно-правовими актами (ст. 60 ЗУ "Про Національну поліцію).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (ст. 56 ЗУ "Про Національну поліцію").

Згідно ст. 58 ЗУ "Про Національну поліцію" призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Відповідно до ст. 57 ЗУ "Про Національну поліцію" атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

З аналізу положень ч.2 ст. 57 ЗУ "Про Національну поліцію" випливає, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду. Крім того, атестування поліцейського проводиться в разі вирішення питання щодо звільнення поліцейського через службову невідповідність.

Поряд із Законом України "Про Національну поліцію" правові, організаційні та фінансові засади функціонування системи професійного розвитку працівників визначаються також Законом України "Про професійний розвиток працівників".

Так, статтею 1 цього Закону визначено, що атестація працівників - процедура оцінки професійного рівня працівників кваліфікаційним вимогам і посадовим обов'язкам, проведення оцінки їх професійного рівня.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЗУ "Про професійний розвиток працівників" атестації не підлягають працівники, які відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Положеннями ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЗУ "Про професійний розвиток працівників" передбачено, що атестаційна комісія приймає рішення про відповідність або невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі. В разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Рекомендації комісії з відповідним обґрунтуванням доводяться до відома працівника у письмовій формі.

Як вже зазначалось, в силу приписів ст. 57 ЗУ "Про Національну поліцію" атестування поліцейських проводиться на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам.

Згідно з вимогами пункту 16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 № 1465 атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обовязків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Щодо проведення атестації для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, суд зазначає, що метою проведення атестації є вирішення питання про можливість у той чи інший спосіб залишення особи на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби через службову невідповідність виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.

Звільнення зі служби через службову невідповідність передбачено пп. 5 ч. 1 ст. 77 ЗУ "Про Національну поліцію".

Як вже зазначалось позивачку звільнено з поліції через "службову невідповідність". Проте, поняття "службова невідповідність" і звільнення за цією підставою є більш широким і таким, що охоплюється поняттям "звільнення у порядку дисциплінарного стягнення".

Аналогічна правова позиція розкрита у постанові Верховного Суду України від 11.03.2014 № 21-13а14, яка в силу положень статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.

Судом встановлено, що позивачка пропрацювала на посаді старшого слідчого Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області менше одного року, питання про призначення її на вищу посаду або переведення на нижчу посаду, притягнення її до відповідальності в межах дисциплінарної процедури відповідачем не вирішувалось.

Таким чином, рішення призначення атестації працівника одразу ж після прийняття його на роботу (службу у поліції) безвідносно до вирішення питань кар'єри (призначення позивача на вищу посаду або переведення на нижчу посаду) або дисциплінарного провадження є незаконним.

У зв'язку з твердженням посадових осіб відповідача про те, що атестація працівників поліції відповідає вимогам Закону України "Про Національну поліцію" і є складовою очищення влади від "старих кадрів", які працювали в органах внутрішніх справ, скомпрометували себе і є неспроможними працювати в оновленій Національній поліції України, служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, суд зазначає наступне.

Зі змісту пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Національну поліцію" вбачається, що лише за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції.

При цьому, при вирішенні питання про призначення на посаду у контексті з'ясування питання щодо відповідності особи вимогам до поліцейських Міністерство внутрішніх справ України має усі повноваження здійснювати призначення на посади поліцейських на конкурсних засадах (стаття 47 Закону), проводити медичне та психофізіологічне обстеження кандидатів, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності, тестування на поліграфі, перевіряти рівень фізичної підготовки, а також проводити спеціальну перевірку (стаття 50).

Відповідач не представив суду відомостей, які з повноважень, що передбачені ЗУ "Про Національну поліцію" для прийняття працівників міліції на службу до поліції, Міністерство внутрішніх справ України використало по відношенню до позивачки.

У той же час, з наказу Головного управління Національної поліції у Київській області слідує, що позивачку призначено на посаду старшого слідчого Баришівського відділення поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції ГУ НП в Київській області з присвоєнням в порядку переатестування спеціального звання майора поліції.

Щодо суті висновків атестаційної комісії про невідповідність позивачки займаній посаді суд зазначає наступне.

Із дослідженого судом протоколу засідання атестаційної комісії слідує, що атестаційна комісія діяла з порушенням вимог ст. 57 ЗУ "Про Національну поліцію" та пункту 16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.11.2015 № 1465, не проводила глибокого і всебічного вивчення документів особової справи позивача, не аналізувала повноту виконання позивачем функціональних обовязків (посадових інструкцій), показників службової діяльності, рівня теоретичних знань та професійних якостей, не враховувала наявність заохочень та дисциплінарних стягнень тощо. Висновок (рішення) комісії є абсолютно немотивованим і не підтверджується жодними матеріалами чи доказами, відомості про те, в чому саме проявляється невідповідність позивачки займаній посаді у висновку відсутні та абсолютно не розкриті суду.

У той же час, висновки атестаційної комісії спростовуються самим фактом прийняття позивачки на службу до поліції в порядку переатестування з присвоєнням спеціального звання, матеріалами її особової справи та відомостями, що викладені в атестаційному листі позивачки і характеризують її особу.

Зокрема, ОСОБА_1 за час проходження служби в органах внутрішніх справ та в поліції характеризувалася позитивно, до виконання службових обов'язків ставилася сумлінно та відповідально.

ОСОБА_2 комісія також не обговорювала питань можливості переведення ОСОБА_1 за її згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає її професійному рівню, або направлення її на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією, чим порушила вимоги ст. 13 ЗУ "Про професійний розвиток працівників".

Крім цього, як слідує з матеріалів справи під час прийняття оскаржуваного наказу ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п. 5 цієї статті), а також в період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства.

Таким чином, трудове законодавство не тільки зазначає перелік підстав розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця, але й встановлює юридичні гарантії забезпечення прав працівника від незаконного звільнення, однією із яких є передбачена ч. 3 ст. 40, ч. 2 ст. 41 КЗпП України заборона звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності.

Також суд звертає увагу, що позивачка є мати-одиначка, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Частиною 3 статті 184 КЗпП України встановлено заборону звільнення вагітних жінок і жінок які мають дітей віком до трьох років та одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцять років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім випадків повної ліквідації підприємства.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що наказ про звільнення позивачки зі служби в поліції на підставі пп. 5 ч.1 ст. 77 ЗУ "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність) є протиправним і підлягає скасуванню, а позивачка - поновленню на службі на посаді, з якої її незаконно звільнено.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення атестаційної комісії суд також зазначає наступне.

Зміст протоколу від 07 грудня 2015 року та пояснення свідка ОСОБА_4 не дають підстав суду вважати, що атестаційною комісією рішення про службову невідповідність ОСОБА_1 приймалось на підставі повного та всебічного розгляду всіх матеріалів, що були надані до атестування, і що за результатами розгляду цих матеріалів були встановлені обставини, що свідчать про невідповідність особи позивачки критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465.

Так, матеріали справи не містять доказів, які б спростували наведені у атестаційному листі ОСОБА_1 факти про достатню кваліфікацію і професійні навики позивача.

Стосовно посилань відповідача на незадовільні результати тестування, як на обставину, що свідчить про службову невідповідність позивачки, суд звертає увагу на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що за наслідками тестування позивачка отримала 30 балів з тесту на загальні навички та 28 бали з тесту на професійне тестування.

При цьому, згідно пункту 10 Розділу ІV Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465, мінімальний бал за кожен тест складає 25 балів.

Втім, суд зазначає, що згідно положень Інструкції №1465 результати тестування обовязково враховуються атестаційною комісією, однак вони не мають вирішального значення та мають оцінюватись разом з іншими матеріалами, що були подані до атестування.

Суд також вважає необхідним зазначити, що процедура проведення співбесіди як етапу атестування повинна бути достатньо прозорою з тим, щоб і сама особа, яка проходить співбесіду, керівники органів поліції, які реалізовують її результати та суд, перевіряючи законність проведеного атестування, могли зясувати фактичні підстави, покладені в основу прийнятого атестаційною комісією рішення.

Оскільки негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Проте, з матеріалів справи неможливо встановити, яким саме критеріям не відповідала позивачка, що в сукупності призвело до прийняття рішення про службову невідповідність.

У той же час, досліджені судом матеріали, що були на розгляді атестаційної комісії, характеризують позивачку з позитивного боку, свідчать про її високий професійний рівень.

Щодо повноважень атестаційної комісії, суд встановив наступне.

Частиною 3 статті 57 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками. Порядок проведення атестування поліцейських затверджується Міністром внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465 атестаційні комісії органів поліції, персональний склад яких затверджується наказом керівника відповідного органу за погодженням із Національною поліцією України.

ОСОБА_2 комісія, яка здійснювала атестацію позивачки, утворена згідно з наказом Головного управління Національної поліції України від 23.11.2015 № 16, а її персональний склад визначений наказом Головного управління Національної поліції України від 21.12.2015 № 68.

Із змісту наказу № 68 слідує, що всупереч вимогам пункту 2 розділу ІІ Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465, персональний склад атестаційної комісії не погоджувався з Національною поліцією України, таким чином, склад комісії сформований з порушенням вимог законодавства і є неповноважним.

Пунктом 24 Розділу ІV Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465, встановлено, що за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.

Відповідно до пункту 28 Розділу ІV Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС України від 17.11.2015 №1465, керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобовязані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Оскільки звільненню позивача передувало рішення ОСОБА_2 комісії №2 ГУ НП в Київській області, оформлене протоколом від 07 грудня 2015 року, суд вважає, що у даному випадку повний захист прав позивачки є неможливим без визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом при постановленні даного рішення враховано вимоги постанови Верховного Суду України, викладені у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13), де зазначено, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Оскільки позивачкою ні в позовній заяві, ні в ході розгляду справи позовні вимоги щодо виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу не заявлялися, судом при прийнятті рішення у справі дане питання не розглядається.

Згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачка не надала суду доказів понесення нею будь-яких судових витрат, тому такі витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_2 комісії №2 Головного управління Національної поліції в Київській області, оформлене протоколом від 07 грудня 2015 року, яким ОСОБА_1 визнано такою, що займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 26.01.16 № 19 о/с в частині звільнення майора поліції ОСОБА_1, старшого слідчого Баришівського відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції зі служби в поліції у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за пп. 5 п. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (через службову невідповідність).

Поновити ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді старшого слідчого Баришівського відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області з 03 лютого 2016 року.

Звернути постанову до негайного виконання у частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Національній поліції на посаді старшого слідчого Баришівського відділення Переяслав-Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.