Справа № П/811/1672/15
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року справа № П/811/1672/15

11 год. 40 хв. м. Черкаси

П/823/8/15

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Рідзеля О.А.,

суддів - Бабич А.М., Гаврилюка В.О.,

при секретарі судового засідання - Сосюрі Ф.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - за довіреністю, представника відповідача ОСОБА_2 - за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання протиправним, скасування наказу та поновлення на роботі,

встановив:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_3 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - начальник Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_4, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 27.04.2015 №1301/к «Про звільнення ОСОБА_3В.»;

- поновити ОСОБА_3 на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Усною ухвалою суду в судовому засіданні 26.05.2016 у звязку зі звільненням ОСОБА_4 проведено заміну первинної третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, на начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказом Міністерства юстиції України від 27.04.2015 №1301/к «Про звільнення ОСОБА_3В» у звязку зі зміною істотних умов праці, у звязку зі змінами в організації виробництва і праці, позивача звільнено з посади начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області з 27.04.2015 за пунктом 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Позивач вважає, що відповідачем без належних законних підстав винесено оскаржуваний наказ з підставою звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки чисельне та штатне скорочення посади начальника управління юстиції в області не проводилось, а відбулось лише перейменування управління, а тому звільнення позивача здійснено з порушенням вимог законодавства України, що свідчить про незаконність такого звільнення. Також, позивач зазначив, що відповідачем не в повному обсязі виконано передбачені ст. 49-2 КЗпП України, оскільки у попередженні від 08.02.2015 останній не запропонував позивачу у повному обсязі вакантні посади для працевлаштування позивача, зокрема по всій території України. Позивач зазначає, що оскаржуваний наказ «Про звільнення ОСОБА_3В» прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню, що на думку позивача має наслідком поновлення його на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача та третьої особи адміністративний позов не визнала, подала заперечення проти адміністративного позову, відповідно до яких зазначила, що у звязку з набранням чинності постанови Кабінету міністрів України від 21.01.2015 №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», якою ліквідовано Державну реєстраційну служби та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики в даних сферах, та враховуючи наказ Міністерства юстиції України від 30.01.2015 №115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», відбулася реорганізація Головного управління юстиції у Кіровоградській області, яка призвела до впровадження нової структури, штатної чисельності та до збільшення обсягу функцій управління юстиції, що змінило істотні умови праці. Представник відповідача вважає, що позивача правомірно звільнено із займаної посади, у звязку зі зміною істотних умов праці та реорганізації виробництва на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також представником відповідача зазначено, що у звязку із змінами істотних умов праці позивачу запропоновано іншу роботу, а саме посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області, від якої позивач відмовився та взяв участь у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, проте, за результатами голосування Конкурсної комісії Міністерства юстиції України не був відібраний для заміщення вакантної посади. Таким чином оскаржуваний наказ від 27.04.2015 №1301/к «Про звільнення ОСОБА_3В» за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України було прийнято правомірно.

На підставі викладеного представник відповідача та третьої особи просить суд відмовити у задоволенні позову.

Судом при здійсненні нового розгляду даної справи, відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.04.2016 по справі № П/811/1672/15 (К/800/1038/16) враховано, що зазначеною ухвалою вказано на необхідність зясування наступних обставин справи:

- які окрім посади начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області, були вакантними на час звільнення позивача, і які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації;

- чи пропонувалися йому інші посади;

- чи було у звязку з реорганізацією Головного управління юстиції у Кіровоградській області скорочення чисельності або штату працівників.

Також, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.04.2016 по справі № П/811/1672/15 (К/800/1038/16) визначено, що під час нового розгляду з урахуванням належних і допустимих доказів, встановити чи були дотримані відповідачем при звільненні позивача вимоги, наведені у ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП.

Згідно із ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Заслухавши пояснення сторін у справі, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи вимоги ухвали Вищого адміністративного суду України від 20.04.2016 по справі № П/811/1672/15 (К/800/1038/16), суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При вирішенні справи судом застосовується законодавство України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно положень п. 15 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 18.05.2007 №870/02 ОСОБА_3 призначений на посаду начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області.

Судом встановлено, що Міністерством юстицію України відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 21.01.2015 №17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції», наказу Міністерства юстиції України від 30.01.2015 №115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», наказу Міністерства юстиції України від 02.02.2015 №139/5 «Про затвердження переліку головних територіальних управлінь юстиції», у звязку зі впровадженням нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 06.02.2015 та змінами істотних умов праці, на підставі рекомендацій Кадрової комісії Міністерства юстиції України, керуючись статтею 49-2 КЗпП України було запропоновано позивачу зайняти посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області та повідомлено, що у разі відмови, позивач підлягає звільненню із займаної посади за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Згідно заяви позивача від 08.04.2015 ОСОБА_3 відмовився від запропонованої посади начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області.

У подальшому, наказом Міністерства юстиції України від 27.04.2015 №1301/к «Про звільнення ОСОБА_3В» у звязку зі зміною істотних умов праці у звязку зі змінами в організації виробництва і праці звільнено позивача з посади начальника Головного управління юстиції у Кіровоградській області з 27.04.2015 за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Стосовно того, які окрім посади начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області, були вакантними на час звільнення позивача, і які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації та чи пропонувалися позивачеві інші посади суд зазначає про таке.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 36 КЗпП України припинення трудового договору у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (далі - зміни в організації виробництва і праці).

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

В свою чергу, стаття 492 КЗпП України вимагає, щоб про наступне вивільнення працівника попереджали персонально не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Враховуючи зазначене, пропозиція іншої роботи має відбуватися саме в Головному територіальному управлінні юстиції у Кіровоградській області, що спростовує посилання представника позивача про обовязок відповідача пропозиції іншої роботи, зокрема у Головних територіальних управліннях юстиції у інших областях.

Відповідно до пояснень Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 04.07.2016 № 590/01-5/02 зазначено, що станом на дату звільнення ОСОБА_3 27.04.2015 наявних вакантних посад начальників районних, міського, міськрайонних управлінь юстиції Кіровоградської області в наявності не було, окрім начальника Новоархангельського районного управління юстиції.

Судом встановлено, що позивачеві було запропоновано зайняти єдину вакантну керівну посаду, яку він міг обіймати з урахуванням його кваліфікації та досвіду роботи в системі юстиції - посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції. Інших вільних керівних посад, окрім запропонованої, не було.

07.02.2015 у Міністерстві юстиції України відбулося засідання Кадрової комісії з питань підбиття підсумків добровільного тестування та вивчення професійних, ділових якостей керівних працівників головних управлінь юстиції в областях та у місті Києві для зайняття посад головних територіальних управлінь юстиції в областях та у місті Києві.

Положенням про Кадрову комісію Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції № 209/к від 05.02.2015, визначено, що Кадрова комісія є колегіальним дорадчим органом при Міністерстві юстиції України, що утворюється з метою координації роботи з кадрами та забезпечення реалізації державної кадрової політики в територіальних органах юстиції. В даному положенні під керівним складом територіальних органів юстиції розуміють посади начальників територіальних органів юстиції та їх заступників, керівників структурних підрозділів територіальних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Державної виконавчої служби України та Державної реєстраційної служби України.

На зазначеному засіданні 07.02.2015 за наслідками співбесіди з ОСОБА_3 одноголосно прийнято протокольне рішення (пункт 56) щодо попередження про впровадження нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 06.02.2015 та зміни істотних умов праці та запропоновано зайняти посаду Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області.

Позивач від запропонованої посади відмовився, що підтверджується копією відповідної заяви, наявної в матеріалах адміністративної справи (а.с. 42 т. 1).

Відповідно до ст. 4 Закону № 3723 право на державну службу мають громадяни України незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної приналежності, статі, політичних поглядів, релігійних переконань, місця проживання, які одержали відповідну освіту і професійну підготовку та пройшли у встановленому порядку конкурсний відбір, або за іншою процедурою, передбаченою Кабінетом Міністрів України.

Статтею 15 Закону № 3723 передбачено, що прийняття на державну службу на посади третьої - сьомої категорій, передбачених ст. 25 цього Закону, здійснюється на конкурсній основі, крім випадків, коли інше встановлено законами України та визначено, що порядок проведення конкурсу для вступу на державну службу регулюється положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 цієї статті передбачено, що дані про вакансії посад державних службовців підлягають публікації та поширенню через засоби масової інформації не пізніш як за один місяць до проведення конкурсу.

Пунктами 12-16 Положення про Кадрову комісію врегульовано порядок проведення засідань та прийняття рішень. Зокрема, відповідно до п. 16 рішення Кадрової комісії щодо можливості призначення кандидата на посаду керівного складу територіальних органів юстиції та результатів щорічної оцінки виконання керівним складом територіальних органів юстиції своїх обовязків і завдань подаються Міністру юстиції для прийняття кадрових рішень.

Сторони не надали суду доказів щодо оскарження дій Кадрової комісії Міністерства юстиції України та складення відповідного рішення (протоколу) від 07.02.2015 в частині, що стосується позивача, та стверджували про їх відсутність.

Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом та взяв участь у конкурсному відборі на заміщення вакантної посади начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, проте, за результатами голосування Конкурсної комісії Міністерства юстиції України не був відібраний для заміщення вакантної посади.

Суд зазначає, що посада начальника Головного територіального управління юстиції після проведеного реформування передбачає більшу кількість повноважень, обов'язків та відповідальності у певних сферах, тому поновлення позивача на посаду начальника Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області фактично є вимогою призначити його на посаду без дотримання передбаченого законом порядку призначення.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1ст. 40 КЗпПУ, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату; чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд зазначає, що ст. 2 КЗпП України закріплено право громадян на вільний вибір професії, роду занять і роботи. Роботодавець не має права автоматично переводити працівників на новостворені посади. Згідно чинного законодавства України працівники мають право самостійно вибирати переміщуватися їм на новостворені посади чи ні, а роботодавець зобов'язаний не самостійно здійснити переміщення, а лише за згодою працівників, запропонувавши їм зайняти відповідні посади.

Враховуючи, що позивач відмовився зайняти запропоновану посаду начальника Новоархангельського районного управління юстиції Кіровоградської області, його було звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Стосовно того, чи було у звязку з реорганізацією Головного управління юстиції у Кіровоградській області скорочення чисельності або штату працівників, суд зазначає про таке.

Постановою Кабінету Міністрів України «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» від 21.01.2015 № 17 ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції України завдання та функції з реалізації державної політики в даних сферах.

З метою оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції, раціонального використання бюджетних коштів та на виконання пункту 9 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, законодавчих актів України» щодо скорочення чисельності працівників державних органів на 20 відсотків Кабінет Міністрів України постановив:

- ліквідувати Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) обєднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як субєктів інформаційної діяльності.

- установити, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови( постанова КМУ №17 від 21.01.2015).

30.01.2015 на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» від 21.01.2015 № 17 Міністерством юстиції України було прийнято наказ від 30.01.2015 № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України», відповідно до якого затверджено нову типову структуру територіальних управлінь юстиції та затверджено зміни до деяких нормативно-правових актів, у зв'язку із зміною діяльності органів системи юстиції. У тому числі внесено зміни до Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого наказом Мінюсту від 23.11.2011 № 1707/5 зокрема в частині завдань, та нових функцій і повноважень Головних управлінь юстиції.

Зокрема, до функцій та повноважень Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області додались функції та повноваження з напрямку діяльності реєстраційної служби та виконавчої служби Головного управління юстиції Кіровоградської області.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 759/19497 «Про затвердження змін до деяких нормативно-правових актів» внесено зміни до Положення про Головні управління юстиції Міністерства юстиції України в АРК, в областях, містах Києві та Севастополі, зокрема щодо завдань, функцій та повноважень Головних управлінь юстиції.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.02.2015 № 139/5 затверджено перелік головних територіальних управлінь юстиції Мінюсту України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Також організаційно-штатною структурою Головного управління юстиції у Кіровоградській області, затвердженою Міністром юстиції України 24.12.2014, передбачено 102 штатні одиниці працівників управління. За наслідками проведеної реорганізації органу юстиції впроваджено нову штатну структуру. Відповідно до структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, затвердженої 06.02.2015, кількість штатних одиниць склала 87 працівників, що також підтверджує факт скорочення чисельності працівників.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (далі - зміни в організації виробництва і праці).

За приписами ч. 3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723) до державних службовців можуть бути застосовані як загальні підстави припинення державної служби, визначені КЗпП України, так і підстави, визначені цим законом.

Згідно зі ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 59 Господарського кодексу України передбачено, що припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що реорганізація в даному випадку мала місце, адже, у звязку із впровадженням нової структури, штатної чисельності та збільшення обсягу функцій управління юстиції на підставі постанови КМУ «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» від 21.01.2015 року № 17, наказу Мінюсту України від 30.01.2015 року № 115/5 «Деякі питання діяльності територіальних органів Міністерства юстиції України» фактично і відбулася реорганізація Головного управління юстиції у Кіровоградській області та відбулося скорочення чисельності працівників.

Таким чином, в процесі реформування органів юстиції відбулося скорочення чисельності штату працівників Головного управління юстиції, яке є підставою припинення трудового договору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_5 від 07.04.2011 №114/06/187-11 «Щодо надання розяснення» розяснено, що скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у звязку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. Чисельність працівників - це списочний склад працівників, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. А тому скорочення штату - це зміна штатного розпису за рахунок певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний наказ від 27.04.2015 №1301/к «Про звільнення ОСОБА_3В» містить всі юридично необхідні підстави звільнення (впровадження нової структури та штатної чисельності Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області від 06.02.2016), а відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні позивача, а саме: ОСОБА_3 персонально попереджений про наступне вивільнення з одночасною пропозицією іншої роботи; пропозиція іншої роботи ОСОБА_3 зроблена на підставі рішення Кадрової комісії Міністерства юстиції України, до повноважень якої віднесено періодичний розгляд питань, пов'язаних з кадровими змінами в органах юстиції, вивчення професійних, ділових якостей осіб, які претендують на зайняття посад керівного складу територіальних органів юстиції; звільнення ОСОБА_3 проведено після отримання його письмової відмови від запропонованої роботи (посади начальника Новоархангельського районного управління юстиції), що свідчить про неможливість перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ч. 1 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому в силу ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За приписами ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З аналізу встановлених обставин справи та наведених норм законодавства суд дійшов висновку, що відповідачем були дотримані вимоги трудового законодавства при звільненні позивача, а саме ч. 3 ст. 36 КЗпП України, ч. 2 ст. 40 КЗпП України, ст. 492 КЗпП України (належно попереджено про наступне звільнення у звязку із скороченням чисельності працівників, запропоновано нову посаду виходячи із його кваліфікаційних вимог та рекомендацій Кадрової комісії, від якої позивач відмовився), а тому оскаржуваний наказ від 27.04.2015 № 1301/к є правомірним та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя О.А. Рідзель

Суддя А.М. Бабич

Суддя В.О. Гаврилюк

Повний текст рішення виготовлено 11 липня 2016 року.