Справа № 810/1496/16
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1496/16 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві , без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 року по справі за їх позовом до ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені, -

В С Т А Н О В И Л А :

Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулись до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_3 про стягнення адміністративно-господарських санкцій в сумі 17 627,66 грн. та пені в сумі 105,80 грн. за незайняті робочі для працевлаштування інвалідів.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Київське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилаються на те, що виконанням нормативу робочих місць для інвалідів є не лише їх створення, а і працевлаштування роботодавцем особи, що має інвалідність.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем.

Згідно із звітом про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача за 2015 рік становила 47 осіб. Таким чином, нормативна кількість робочих місць для інвалідів становить дві вакансії, в той час як працевлаштовано було одного інваліда.

При цьому, відповідачем протягом 2015 року щомісяця подавався звіт до центру зайнятості про попит на робочу силу (вакансії), за яким ОСОБА_3 створено два робочих місця для працевлаштування інвалідів.

Не погоджуючись з правовою позицією апелянта, колегія суддів зазначає слідуюче.

За змістом ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» … фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 цього Закону державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

Крім того, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» встановлено, що … фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати … фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та законами України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог законодавства, ОСОБА_2 направляв до Білоцерківського міськрайонного центру зайнятості відповідну звітність з інформацією щодо можливості працевлаштування інваліда, але одне робоче місце залишилось вакантним у зв'язку з не направленням для працевлаштування інваліда уповноваженими органами.

У зв'язку з тим, що відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, в його діях відсутній склад правопорушення. Отже, ОСОБА_3 не може бути притягнений до відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження фізичної особи-підприємця інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Така правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України в постановах від 09.07.2013 року № 21-196а13, від 16.04.2013 року № 21-81а13, від 02.04.2013 року № 21-95а13.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, Київським окружним адміністративним судом зроблено правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову, а тому постанова суду не підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 199, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Київського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.