Справа № 2а-22267/09/1270
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2010-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Островська О.П.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2010 року справа №2а-22267/09/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Південьсхіденергосервіс» (надалі ТОВ «Південьсхіденергосервіс») звернулося до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Алчевської обєднаної державної податкової інспекції в Луганській області (надалі Алчевська ОДПІ) про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення від 17 квітня 2009 року №/0, а також скасування першої податкової вимоги № 1/51 від 06.05.2009 року та другої податкової вимоги № 2/74 від 21.07.2009 року, винесені Алчевською ОДПІ ТОВ «Південьсхіденергосервіс».

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року позов було задоволено частково, а саме: скасовано першу податкову вимогу № 1/51 від 06.05.2009 року, винесену Алчевською ОДПІ ТОВ «Південьсхіденергосервіс», та другу податкову вимогу № 2/74 від 21.07.2009 року, винесену Алчевською ОДПІ ТОВ «Південьсхіденергосервіс» (а.с.305-307).

В іншій частині позову відмовлено.

В обґрунтування прийнятої постанови суд першої інстанції послався на те, що позивачем безпідставно включено до податкового кредиту за серпень 2008 року суму 855500 грн., що потягло збільшення позивачеві суми податкового зобовязання на 156445 грн. та нараховано штрафні санкції у сумі 78222,50 грн., оскільки зазначені вище податкові накладні не є належно складеними, які дають право для нарахування податкового кредиту, а тому відповідачем обґрунтовано не взято їх до уваги.

ТОВ «Південьсхіденергосервіс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року у адміністративній справі №2а-22267/09/1270 та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.313-318).

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції ст.ст. 70, 86 Кодексу адміністративного судочинства України, незаконність та необґрунтованість винесеної постанови.

На думку апелянта, висновки суду стосовно неналежно складених податкових накладних є необґрунтованими та лише відсутність податкової накладної безспірно позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених сум податків. Також, апелянт вважає, що податкові накладні за формою та своїми реквізитами відповідають вимогами чинного законодавства та відповідачем не доведено відсутність повноважень у особи, що підписала податкові накладні.

В апеляційній скарзі скаржник також посилається на порушення судом першої інстанції ч.1 ст.161 та ст.163 Кодексу адміністративного судочинства України, яке виразилось в недослідженості судом протиправних, на думку позивача, дій відповідача по проведенню невиїзної документальної перевірки.

В запереченнях на апеляційну скаргу Алчевська ОДПІ посилається на правильність прийнятого рішення з достатнім зясуванням всіх обставин у справі, без порушень норм матеріального та процесуального права.

На думку податкового органу, ними у акті про результати позапланової виїзної перевірки ТОВ «Південьсхіденергосервіс» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за серпень 2008 року, яка виникла за рахунок відємного значення з податку на додану вартість, та матеріалами справи повністю доведено порушення позивачем пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість» щодо спірних податкових накладних №28.08.1 та №28.08.2 від 28 серпня 2008 року, а відтак і пп.7.3.1 п.7.3 та пп.7.7.1 п.7.7 ст.7 цього ж закону.

Відповідач також вважає, що спірні податкові накладні №28.08.1 від 28 серпня 2008 року на суму 2500000 грн. (податок на додану вартість 416666,67 грн.) та №28.08.2 від 28 серпня 2008 року на суму 2633000 грн. (податок на додану вартість 438833,33 грн.) не можливо вважати такими, що оформлені належним чином й тому відсутні підстави взяття позивачем на облік цих накладних, оскільки дані накладні були складені особою, яка не має відношення до фінансово-господарської діяльності ТОВ «Паритет Плюс», що було підтверджено висновком експерта від 23 березня 2009 року №1973/144.

Апеляційним судом встановлено наступне.

Позивач зареєстрований суб'єктом господарювання у встановленому законом порядку 25 червня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 №539056 (а.с.7) та знаходиться у відповідача на обліку як платник податку на додану вартість з 30 липня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника податку на додану вартість серії НБ №025509 (а.с.9).

У період з 6 квітня 2009 року по 10 квітня 2009 року відповідачем було проведено невиїзну документальну перевірку позивача з питань дотримання податкового законодавства з податку на додану вартість за період серпень 2008 року, результати якої зафіксовано у відповідному акті, згідно якому під час цієї перевірки виявлено, що згідно декларації з податку на додану вартість позивача за серпень 2008 року сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню складає 51330000 грн.

За результатами перевірки з 6 квітня 2009 року по 10 квітня 2009 року складено акт №893/236-34970433 від 13 квітня 2009 року та прийнято податкове повідомлення-рішення №/0 від 17 квітня 2009 року (а.с.55) про збільшення та визначення податкового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 156445 грн. та нараховано штрафні санкції у сумі 78222,50 грн., у зв'язку з тим, що підприємством завищено податковий кредит по податковій декларації за серпень 2008 року на суму 855500 грн., а тому здійснено перерахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по податковій декларації за серпень 2008 року.

Зазначений висновок податковим органом зроблено на підставі перевірки відносин позивача з контрагентом ТОВ «Фірма «Паритет Плюс» про реалізацію ними позивачеві відповідного товару на підставі договору № 24/08 від 20 серпня 2008 року, укладеного між позивачем та контрагентом ТОВ «Фірма «Паритет Плюс». Позивачем вказаному контрагенту проведено передоплати платіжними дорученнями №40 від 28 серпня 2008 року на суму 2500000 грн., у тому числі ПДВ - 416666,67 грн., №42 від 28 серпня 2008 року на суму 2633000 грн., у тому числі ПДВ - 438833 грн., та отримано від імені контрагента ТОВ «Фірма «Паритет Плюс» податкові накладні № 28.08.1 від 28 серпня 2008 року па суму 2500000 грн., у тому числі ПДВ - 416666,67 грн. та № 28.08.2 від 28 серпня 2008 року на суму 2633000 грн., у тому числі ПДВ 438833 грн., які підписані неповноважною особою, а саме: не директором ОСОБА_2, а іншою особою та на підставі яких позивачем у податковій декларації за серпень 2008 року було вказано у складі податкового кредиту вказану суму ПДВ у розмірі 855500 грн.

Вказані обставини підтверджуються договором №24/08 від 20 серпня 2008 року (а.с.56-58), укладеним між позивачем та контрагентом ТОВ «Фірма «Паритет Плюс», платіжними дорученнями №40 від 28 серпня 2008 року на суму 2500000 грн. (а.с.59), №42 від 28 серпня 2008 року на суму 2633000 грн. (а.с.60), податковими накладними № 28.08.1 від 28 серпня 2008 року на суму 2500000 грн. (а.с.61), та № 28.08.2 від 28 серпня 2008 року на суму 2633000 грн. (а.с.62) актом №893/236-34970433 від 13 квітня 2009 року, актом 148/236-34970433 від 29.01.09, податковим повідомленням-рішення №/0 від 17 квітня 2009 року.

Порядок сплати до бюджету та відшкодування з бюджету податку на додану вартість регулюється Законом України від 03 квітня 1997 року №168/97-ВР «Про податок на додану вартість» (надалі Закон № 168), порядок здійснення податковим органом перевірок - Законом України від 04 грудня 1990 року №509-ХІІ «Про державну податкову службу в Україні» (надалі Закон № 509), порядок та строки застосування до платників податків штрафних (фінансових) санкцій за порушення податкового законодавства Законом України від 21 грудня 2000 року №2181-ІІІ «Про порядок погашення зобовязань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (надалі Закон № 2181).

Пунктом 1.7 ст.1 Закону № 168 визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до положень пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону № 168 податковий кредит звітного періоду складається із суми податків, сплачених (нарахованих) платником податку у звітному періоді у зв'язку з придбанням товарів (робіт, послуг), вартість яких відноситься до складу валових витрат виробництва (обігу) та основних фондів чи нематеріальних активів, що підлягають амортизації.

Згідно пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону № 168 датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата описання коштів з банківського рахунка платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дача виписки відповідного рахунка (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Підпунктом 7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону № 168 податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги) на вимогу їх отримувача, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення, первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити - назву документу, дату і місце його складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Такі ж вимоги до первинних документів містяться і в Положенні про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704.

Цим же Положенням заборонено приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативним та законодавчим актам.

У відповідності з Порядком складання податкової накладної, затвердженим наказом ДПА України №165 від 30 травня 1997 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 червня 1997 року за № 233/2037, всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), скріплюються печаткою такого платника податку - продавця.

Колегія суддів вважає за необхідним зазначити наступне.

Матеріалами справи (а.с.61-62) підтверджується, що податкові накладні від 28 серпня 2008 року за №28.08.1 на суму 2 500 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 416666,67 грн.) та від 28 серпня 2008 року за №28.08.2 на суму 2 633 000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 438833,33 грн.) складені по установленій формі та містять всі необхідні реквізити, що передбачені наказом ДПА України від 30 травня 1997 року №165 «Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення».

Данні податкові накладні відповідають вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

Зокрема, згідно п.18 Порядку заповнення податкової накладної всі складені примірники податкової накладної підписуються особою, уповноваженою платником податку здійснювати поставку товарів (послуг), та скріплюються печаткою такого платника податку продавця.

Як вбачається з матеріалів справи, податкові накладні, отримані від ТОВ Фірма «Паритет плюс» містять і підпис і печатку продавця.

Тобто, враховуючи, що матеріалами справи (а.с.61-62) підтверджено наявність всіх реквізитів, які передбачені чинним законодавством України, вони є підставою для нарахування податкового кредиту у відповідності до пп.7.2.6 п.7.2 ст.7 Закону № 168.

Висновок суду першої інстанції про неможливість визнання належно складеними спірних податкових накладних, оскільки вони підписані не керівником товариства, яким значився ОСОБА_2, а іншою особою, повноваження якої нічим не підтверджено, що підтверджується матеріалами кримінальної справи, висновком почеркознавчої експертизи та обвинувальним висновком, колегія суддів вважає помилковим з огляду на наступне.

Висновок почеркознавчої експертизи, обвинувальний висновок за кримінальної справою та постанова про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності не є належними доказами недійсності податкових накладних.

Постанова суду про припинення провадження по кримінальній справі, порушеної за фактом фіктивного підприємництва не підтверджує, що всі угоди, які в подальшому укладались таким підприємством є нікчемними. В межах даної кримінальної справи не досліджувалось та не встановлювалось Ленінським районним судом м. Луганська обставина підробки підписів на спірному договорі на податкових накладних, не досліджувалась спірна угода на предмет її дійсності. Обставина з підроблення підписів не встановлювалась і в межах розгляду іншої кримінальної справи, такої як, наприклад, ухилення від оподаткування, підробки документів, шахрайства тощо. Звільнення від кримінальної відповідальності не є доказом того, що ОСОБА_2 не здійснював господарську діяльність або здійснював її незаконним шляхом.

Факт підроблення підписів на податкових накладних, підписаних та виданих від імені ТОВ Фірма «Паритет плюс», може бути встановлений лише вироком суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, а не матеріалами досудового слідства.

Почеркознавча експертиза проводилася в межах кримінальної справи №9011 (а.с.250-252), порушеної за фактом зловживання службовими становищем посадовими особами ТОВ «Південьсхіденергосервіс», передбаченого ч.2 ст.364 КК України. Дана справа станом на сьогоднішній час припинена у зв'язку з відсутністю ознак злочину, згідно листа прокурора м. Брянки від 23 жовтня 2009 року №2307 вих-09.

Крім того, постановою старшого слідчого прокуратури м. Брянки ОСОБА_3 від 20.09.2009 року кримінальне переслідування у відношенні посадових осіб ТОВ «ПівденьСхідЕнергоСервіс» за фактом замаху на заволодіння чужим майном, в частині незаконного предявлення до відшкодування ПДВ припинено в звязку з відсутністю ознак злочину, передбаченого ст. 15 ч.2 191 ч.5 УКК України.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги й те, що ТОВ «Фірма «Паритет плюс» також відобразила в податковому обліку операції з продажу товару, а саме в декларації з ПДВ за серпень 2008 року (а.с.244) та в уточненій податковій декларації за жовтень 2008 року (а.с.230).

До того ж, податкові накладні містять відтиск печатки продавця, що свідчить про наявність у особи, що підписувала податкові накладні, прав представляти інтереси ТОВ Фірма «Паритет плюс» у відносинах із третіми особами.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що податкові накладні за формою та за своїми реквізитами відповідають вимогам чинного законодавства та є підставою для нарахування позивачем податкового кредиту в розумінні пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону № 168.

Відповідно до пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону № 168 податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи копії договору від 20 серпня 2008 року за №24/08, платіжних доручень, виписок з рахунку, видаткових накладних, податкових накладних, декларацій з ПДВ за серпень 2008 року, позивач 20 серпня 2008 року уклав з ТОВ Фірма «Паритет плюс» договір №24/08 на придбання у власність у останнього товару. 28 серпня 2008 року позивач в рахунок передплати перерахував на розрахунковий рахунок ТОВ Фірма «Паритет плюс» грошові кошти на суму 5133000,00 грн. (у т.ч. ПДВ 855 500,00 грн.). У лютому 2009 року позивач отримав від ТОВ Фірма «Паритет плюс» товар на суму 4277500,00 грн.

Отже, позивач придбав у ТОВ Фірма «Паритет плюс» товар з метою подальшого використання в оподаткованих операціях у межах своєї господарської діяльності та зазначений товар був використаний в операціях, які є обєктом оподаткування, що судом першої інстанції не було досліджено.

Судом першої інстанції також не досліджено, що 20 серпня 2008 року позивачем було укладено договір № 6/08 з ТОВ «ТБ «Металург» про продаж цього ж товару за більш високою ціною. 28 серпня 2008 року позивач отримав передплату від ТОВ «ТБ «Металург» в сумі 10386000,00 грн. У лютому 2009 року позивач передав ТОВ «ТБ «Металург» товар на суму 10386000,00 грн., до складу якого входить і товар отриманий від ТОВ Фірма «Паритет Плюс», що підтверджується копією відповідного договору, виписками з рахунку, видатковими накладними та копіями журналів-ордерів та відомостями по рахунках №311, 6811, 643, 6415, 361, 702 зворотньо-сальдової відомості за лютий 2009 року, а також копією податкової накладної, витягом із реєстру отриманих та виданих податкових накладних за серпень 2008 року.

Крім того, відповідно до пп.7.4.5 п.7.4 ст.7 Закону № 168 не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Отже, виходячи із приписів зазначеної норми відсутність податкової накладної безспірно позбавляє платника податку права на включення до податкового кредиту сплачених сум податків у звітному періоді у звязку з придбанням товарів, вартість яких відноситься до складу валових витрат.

Тобто, недотримання постачальником товару при здійсненні господарської операції певних вимог законодавства щодо оформлення доручення на право підпису податкової накладної, що навіть не підтверджено належними доказами, не впливає на віднесення позивачем до складу податкового кредиту сплаченого податку на додану вартість при придбанні товару, оскільки Закон № 168 не ставить право платника податку на додану вартість на формування податкового кредиту в залежність від належного виконання постачальником товару вимог податкового та іншого законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції, що позивачем безпідставно включено до податкового кредиту за серпень 2008 року суму 855500 грн., що потягло зменшення позивачеві суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Твердження апелянта на необхідність проведення позапланової виїзної перевірки колегія суддів вважає необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 11 Закону 509 органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати документальні невиїзні перевірки (на підставі поданих податкових декларацій, звітів та інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків та зборів (обов'язкових платежів) незалежно від способу їх подачі), а також планові та позапланові виїзні перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування і сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), додержання валютного законодавства юридичними особами, їх філіями, відділеннями, іншими відокремленими підрозділами, що не мають статусу юридичної особи, а також фізичними особами, які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності чи не мають такого статусу, на яких згідно із законами України покладено обов'язок утримувати та/або сплачувати податки і збори (обов'язкові платежі), крім Національного банку України та його установ.

З матеріалів справи вбачається, що перевірка проводилась в рамках зазначеної норми.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо скасування податкових вимог суд першої інстанції прийняв законне й обґрунтоване рішення, яке сторонами не оскаржено, тому апеляційного перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення прийнято з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а відтак є підстави для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог.

В повному обсязі постанову виготовлено 31.05.2010 року.

Керуючись статтями 24, 160, 167, 184, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьсхіденергосервіс» - задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року в справі № 2а-22267/09/1270 скасувати в частині незадоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьсхіденергосервіс» до Алчевської обєднаної державної податкової інспекції в Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 17 квітня 2009 року №/0.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьсхіденергосервіс» до Алчевської обєднаної державної податкової інспекції в Луганській області про скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати недійсним податкове повідомлення-рішення Алчевської обєднаної державної податкової інспекції в Луганській області від 17 квітня 2009 року №/0.

В решті постанову Луганського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2009 року в справі № 2а-22267/09/1270 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з дня складання постанови у повному обсязі.

Головуючий І.В.Сіваченко

Судді С.П.Дяченко

ОСОБА_4