Справа № 824/323/16-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/323/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П.Д.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

13 липня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до директора Чернівецького місцевого центру з надання БВПД ОСОБА_4 про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до директора Чернівецького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правовової допомоги ОСОБА_4, в якому просила: визнати протиправними дії директора Чернівецького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правовової допомоги ОСОБА_4 та рішення від 27.04.2016 р. №58; скасувати рішення від 27.04.2016 р. №58у зв'язку з незаконністю; зобов'язати директора Чернівецького місцевого центру з надання БВПД прийняти нове рішення, яким задоволити звернення від 12.04.2016 р. про надання БВПД; зобов'язати директора Чернівецького місцевого центру з надання БВПД забезпечити надання у повному обсязі всіх видів правових послуг передбачених частиною другою ст. 13 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» ОСОБА_2.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року позовну заяву залишено без руху на підставах визначених ст.106 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, позивачкою подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянтка просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Сторони будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати з подальшим направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій заявлено три немайнові вимоги, а саме: визнати протиправними дії директора Чернівецького місцевого центру з надання БВПД ОСОБА_4 та скасувати рішення від 27.04.2016 р. №58; зобов'язання директора Чернівецького місцевого центру з надання БВПД прийняти нове рішення, яким задоволити звернення від 12.04.2016 р. про надання БВПД; зобов'язати директора Чернівецького місцевого центру з надання БВПД забезпечити надання у повному обсязі всіх видів правових послуг передбачених частиною другою ст. 13 ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» ОСОБА_2

При поданні позовної заяви, позивачкою також заявлено клопотання, в якому остання просить суд звільнити її від сплати судового збору у зв'язку з важким майновим фінансовим станом, пов'язаним з єдиним джерелом існування - пенсією за віком у розмірі 1233 грн. 15 коп. залишок якої, після сплати не досягає навіть одного розміру прожиткового мінімуму та не дозволяє робити будь-які судові витрати через необхідність підтримання життя за межею бідності.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали виходив з того, що посилання ОСОБА_2 на вказані норми щодо звільнення її від сплати судового збору за подачу даного позову до суду є необґрунтованими та безпідставними у зв'язку з тим, що на останню не поширюються пільги щодо сплати судового збору, визначенні Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI. Також позивачкою не доведено та не надано суду доказів того, що її майновий стан є таким, що утруднює виконання обов'язку встановленого Законом № 3674-VI сплатити судовий збір за подання позовної заяви.

Із врахуванням зазначеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при подачі позову до суду позивачці необхідно сплатити судовий збір за три вимоги немайнового характеру по 551,20 грн. (0,4х1378,00) за кожну.

Колегія суддів не погоджується з даним рішенням суду першої інстанції та надаючи правову оцінку обставинам справи, зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи, розмір пенсії ОСОБА_2, яка є єдиним доходом останньої, становить 1233,15 грн., отже сплата суми судового збору, що перевищує місячний дохід, позбавить її основного джерела існування, що на думку колегії суддів призведе до порушення прав та свобод позивачки, закріплених Конституцією та іншими законами України.

Разом з тим, залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без руху з підстав не сплати судового збору суд в даному випадку фактично може позбавити позивачку права на судовий захист, що є грубим порушенням Основного закону.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_2 цим правом скористалася, водночас неможливість останньої сплатити судовий збір у зазначеному розмірах у зв'язку з поважними причинами, не може бути перешкодою у доступі до правосуддя.

Судом першої інстанції вказано, що положеннями статті 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судовому збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Та зроблено висновок , що наведена норма права дозволяє дійти висновків про те, що підставою для звільнення від сплати судового збору є незадовільний майновий стан сторони, а звільнення сторони від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду.

Колегія суддів з такими висновками не погоджується, з огляду на наступне.

Вказану норма Закону України "Про судовий збір" також відображено у ч.1 ст. 88 КАС України згідно якою суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зазначаючи, що звільнення від сплати судового збору є правом а не обов'язком суду, не врахував завдання та мети прийняття даних норм, оскільки вказані норми прийняті законодавцем з метою захисту конституційного права особи на судовий захист передбаченого статтею 55 Конституції України у випадку її неможливості при зверненні до суду сплатити судовий збір у розмірах, встановлених законом через важкий майновий стан та як наслідок - призвести до порушення її права на судовий захист.

Всупереч зазначеному суд першої інстанції не розглянув клопотання позивачки через призму статті 55 Конституції України, статті 88 КАС України та статті 8 Закону України "Про судовий збір", не дав належної оцінки майновому стану позивачки та не перевірив чи дійсно остання має майнову можливість сплатити судовий збір у визначеному розмірі та чи наявні підстави для звільнення її від сплати судового збору.

У випадку відсутності у особи можливості сплатити судовий збір через відсутність у неї фінансової можливості у зв'язку з важким матеріальним становищем звільнення від сплати судового збору є не правом суду, а обов'язком - захистити право особи на судовий захист на виконання вимог Конституції України.

При вирішенні зазначеного клопотання, суд першої інстанції повинен був врахувати вимоги ст.6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, з якої випливає обов'язок держави забезпечити особі реальну можливість доступу до захисту своїх прав в суді, зокрема з можливістю звільнення останньої від сплати судового збору з врахуванням її майнового стану, у противному випадку, це можна розглядати як порушення права на справедливий судовий розгляд, гарантований п.1 ст.6 вказаної Конвенції.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом (ч. 4 ст. 6 КАС України).

При винесенні оскаржуваної ухвали, на думку колегії суддів, суд першої інстанції зобов'язаний був врахувати вищевказані норми процесуального права та надати апелянтці реальну можливість скористатись її правами на справедливий судовий захист.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Чернівецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до директора Чернівецького місцевого центру з надання БВПД ОСОБА_4 про визнання дій протиправними скасувати.

Справу направити до Чернівецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.