Справа № 815/2159/16
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2159/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Бойко О.Я.,

за участі:

секретаря судового засідання: Белінського Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 за довіреністю,

представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши в судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного підприємства «Балканіка-Трейд» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень рішень № НОМЕР_1, № від 25.04.2016 року, -

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом Приватного підприємства «Балканіка-Трейд» до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 25.04.2016 року № НОМЕР_1;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 25.04.2016 року № НОМЕР_2;

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області здійснило позапланову виїзну перевірку ПП «Балканіка - Трейд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, про що складений відповідний Акт перевірки № 2175/15-53-14-01/35767700 від 11.04.2016 року.

На підставі зазначеного Акту перевірки прийняті податкові повідомлення рішення від 25.04.2016 року.

Позивач не погоджується з висновками Акту та прийнятими на його основі податковими повідомленнями рішеннями від 25.04.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 та вважає їх неправомірними та прийнятими з порушеннями норм діючого податкового законодавства України.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на обґрунтування викладені в позовній заяві (т. 1 а.с.4-11).

Представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити, посилаючись на обставини зазначенні в письмових запереченнях на адміністративний позов (т. 4 а.с.28-35)

Представник відповідача в обґрунтування письмових заперечень на адміністративний позов зазначила, що відсутність факту реєстрації платником податку продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обовязку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобовязань за відповідний звітний період. ПП «Балканіка - Трейд» включила до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість 1 533 200,83 грн.

Також представник відповідача зазначила, що наданими до перевірки первинними документами не доведено факт отримання ПП «Балканіка-Трейд» послуг призначених відповідно договору з ТОВ «Оптоторг груп».

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить до задоволення. Свій висновок вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ПП «Балканіка Трейд» зареєстроване та перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області як платник податків.

Державна податкова інспекція у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області здійснила документальну позапланову виїзну перевірку ПП «Балканіка Трейд» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

11.04.2016 року за результатами перевірки ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області склала акт № 2175/15-53-14-01/35767700 «Про результати позапланової виїзної перевірки ПП «Балканіка - Трейд» код за з питань дотримання вимог податкового валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року (т.1 а.с. 15-45)

В акті перевірки встановлено наступні порушення з боку позивача:

1) п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198, п.201.1, п..201.2, п.201.4, п.201.7, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення відємного значення податку значення податку на додану вартість , в сумі 2 032 698 грн. заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1 133 047 грн. в тому числі :

-за березень 2015 року в сумі 1 019 574 грн.,

-за червень 2015 року в сумі 113 474 грн.

На підставі акту перевірки відповідач виніс податкові повідомлення рішення:

- № НОМЕР_1 від 25.04.2016 року у звязку з чим зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на суму 2 032 698 (т.1 а.с.13);

- № НОМЕР_2 від 25.04.2016 року у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання за платежем по податку на додану вартість на суму 1 133 048,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 566 524,00 грн. (т.1 а.с.14).

Суд встановив, що підставою для донарахування грошових зобовязань з податку на додану вартість позивачу, як зазначено а Акті перевірки, відсутність фактичного отримання ПП «Балканіка Трейд » від контрагентів ТОВ «Оптоторг Груп», ТОВ «Арзам», ТОВ «Дашар», ТОВ «Поліком Сервіс», ТОВ «Тольдо», ТОВ «Аніан», ТОВ «Мемо Трейд» послуг з організації доставки та експедирування вантажів.

Так, по вищенаведеним контрагентам, відповідні суми були включені до складу податкового кредиту позивача. Однак фахівці податкового органу прийшли до висновку про нереальність здійснення господарських операцій та завищення податкового кредиту.

З огляду на матеріали справи вбачається, що на підтвердження здійснення господарських взаємовідносин між позивачем та ТОВ «Оптоторг Груп» укладений договір № 29/6 від 29.06.2015 року (т.3 а.с. 250), та підписані акти про надання послуг, а саме послуги експедування та супроводу вантажів (т. 4 а.с.1-18).

Щодо підтвердження господарських взаємовідносин позивача з контрагентами ТОВ «Арзам», ТОВ «Дашар», ТOB «Поліком Сервіс», ТОВ «Тольдо», ТОВ «Аніан», ТОВ «Мемо Трейд» до суду були надані первинні та договірні документи а саме :

- за правовідносинами позивача з ТОВ «Арзам» - договори № 06/01 - 2-15 від 06.01.15р. та № 02-15 від 02.02.2015р., акти виконаних робіт, замовлення, експедиторські звіти, податкові ладні, товарно - транспортні накладні ;

-за правовідносинами позивача з ТОВ «Дашар»- договір № 13/02-1-15 від 13.02.15р., акти виконаних робіт, замовлення, експедиторські звіти, податкові накладні, товарно - транспортні накладні ;

-за правовідносинами позивача з ТОВ «Поліком Сервіс» - договір № 21/04 - 1-15 від 06.01.15р., виконаних робіт, замовлення, експедиторські звіти, податкові накладні, товарно - транспортні накладні;

-за правовідносинами позивача з ТОВ «Тольдо» - договір № 6/04 - 1-15 від 06.04.15р., акти виконаних робіт, замовлення, експедиторські звіти, податкові накладні, товарно - транспортні накладні;

-за правовідносинами позивача з ТОВ «Аніан» - договір № 10/03 - 1-1-15 від 10.03.15р., акти виконаних робіт, замовлення, експедиторські звіти, податкові накладні, товарно - транспортні ладні;

-за правовідносинами позивача з ТОВ «Мемо Трейд» - договір № 06/01 - 2-15 від 06.01.15р., акти виконаних робіт, замовлення, експедиторські звіти, податкові накладні, товарно - транспортні накладні.

Також суд встановив, що на момент укладення вищевказаних договорів контрагенти позивача були належним чином зареєстровані та мали свідоцтво платника ПДВ:

- ТОВ «Арзам» - дата реєстрації платником ПДВ - 29.12.2014р., дата анулювання реєстрації -

10.06.2015р.;

-ТОВ «Дашар» - дата реєстрації платником ПДВ - 12.02.2015р., дата анулювання реєстрації - 25.06.2015р.;

-ТОВ «Поліком Сервіс» - дата реєстрації платником ПДВ - 10.03.2015р., дата анулювання реєстрації - 20.07.2015р.;

-TOB «Тольдо» - дата реєстрації платником ПДВ - 27.02.2015р., дата анулювання реєстрації- 02.07.2015р.;

-ТОВ «Аніан» - дата реєстрації платником ПДВ - 10.03.2015р., дата анулювання реєстрації - 20.07.2015р.;

-ТОВ «Мемо Трейд» - дата реєстрації платником ПДВ - 05.12.2014р.

Відповідно до ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження реальності здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентами в періоді, що перевірявся, які відповідають вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

З наданих позивачем первинних документів вбачається, що вказаними контрагентами позивача в періоді, що перевірявся, виконувалися роботи та надавалися послуги, а позивач в свою чергу здійснював оплату за виконані роботи та надані послуги з метою провадження своєї господарської діяльності, що підтверджується матеріалами справи.

Також, суд звертає увагу, що згідно з пп.180.1.1 п.180.1 ст.180 Податкового кодексу України платником податку є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

Суд встановив, що позивач та його контрагенти на момент здійснення вказаних господарських операцій були платниками податків.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до зазначених правових норм, з моменту списання коштів з банківського рахунка позивача або отримання ним товарів та послуг від контрагентів, що підтверджується податковими накладними, у нього виникло право на віднесення ПДВ по операціях з цими контрагентами до складу свого податкового кредиту з ПДВ.

При цьому, факт виконання контрагентами позивача передбачених укладеними договорами робіт (послуг) підтверджується наданими до суду первинними документами, що знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при відємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Суд зазначає, що позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи. Зазначені обставини не можуть бути підставою для позбавлення платника податку права на віднесення вартості отриманих послуг до складу валових витрат у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження їх розміру.

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 31.01.2011 року в адміністративній справі за позовом закритого акціонерного товариства Мукачівський лісокомбінат до Мукачівської об'єднаної державної податкової інспекції в Закарпатській області про визнання недійсним податкового повідомлення-рішення.

Також, суд звертає увагу на рішення Європейського Суду з прав людини від 9 січня 2007 року, про порушення Україною статті 1 Першого протоколу у справі Інтерсплав проти України.

Так, у п.37 рішення вказується: Заявник стверджував, що він сплачував податки відповідно до Закону і ці платежі перевірялись декілька разів державними органами. Він зазначив, що він не несе відповідальності за діяльність інших компаній, у яких він купував металевий брухт, ціна на який включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це ПДВ покладався на ці компанії, а не на заявника. Заявник підкреслив, що він не мав ні компетенції, ні можливості контролювати господарську діяльність інших підприємств і ситуація, на яку посилається Уряд, вказує на незадовільну діяльність податкових органів, за які заявник не повинен нести відповідальність. Він далі підкреслював, що численні перевірки його діяльності які здійснювалися податковими органами, не виявили порушень, на підставі яких останні могли б ґрунтувати свої відмови.

Відповідно до п.38 рішення зазначено: На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання в системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів для запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б указували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Тобто, суд вважає, що позивач не порушував податкове законодавство.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час розгляду справи відповідач не надав доказів, які б вказували про безпосереднє відношення позивача до зловживань у системі відшкодування податку на додану вартість.

Таким чином, враховуючи викладене вище, суд встановив, що відповідач всупереч нормам Податкового кодексу України безпідставно прийняв податкові повідомлення-рішення від 25.04.2016 року № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст.ст.2, 7, 8, 9, 11, 27, 69-71, 86, 94, 122, 159-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 25.04.2016 року № НОМЕР_1.

3.Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 25.04.2016 року № НОМЕР_2;

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на користь Приватного підприємства () суму сплаченого судового збору в розмірі 55 984 (пятдесят пять тисяч девятсот вісімдесять чотири), 06 грн.

Порядок і строки оскарження постанови визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 185, частини першої-другої, четвертої статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, сторони які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку дану постанову повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через адміністративний суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення.

Повний текст постанови складений 11 липня 2016 року

Суддя О.Я. Бойко

.