Справа № 825/1081/16
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року Чернігів Справа № 825/1081/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Поліщук Л.О.,

за участі секретаря Клименок А.С.,

за участі позивача ОСОБА_2,

за участі представника позивача ОСОБА_3,

за участі представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суд з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області в якому просить, враховуючи уточнення, визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію громадянки Вєтнама ОСОБА_2 № 74.01/05-4759 від 19.03.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 19.03.2015 № 74.01/05-4752 на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" скасовано дозвіл на імміграцію в Україні, виданий громадянці Вєтнаму ОСОБА_2. Позивач вважає, що скасування вказаного дозволу створює перепони для реалізації його конституційних прав та свобод.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та додатково зазначив, що ті обставини, на які посилається відповідач у висновку від 19.03.2015, на його думку, не є підставою для скасування рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну позивачу від 22.06.2012 року за № 6/3107.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в ході перевірки матеріалів справ про продовження позивачу строку перебування на території України встановлено, що посадовими особами при підготовці матеріалів було допущено порушення пункту 1 статті 6 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150. У зв'язку з чим, відповідачем скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Вєтнаму ОСОБА_2. Враховуючи викладене, стверджує про те, що Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 є громадянянкою Соціалістичної Республіки Вєтнам, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1, виданого Посольством Вєтнаму в Україні 24.10.2011 та перекладом паспорту, зробленого перекладачем центру іноземних мов, справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Бєловою О.С. Чернігівського міського нотаріального округу зарестровано в реєстрі за № 1964 (а.с.44-45).

Рішенням УГІРФО УМВС України в Чернігівській області від 22.06.2012 № 6/3199 на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України "Про імміграцію" позивачу був наданий дозвіл на імміграцію в Україну та оформлення посвідки на постійне проживання (а.с.39).

Працівниками Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області була проведена перевірка матеріалів справ про продовження строку перебування на території України громадян Соціалістичної Республіки Вєтнаму ОСОБА_13 та ОСОБА_2, за результатами якої складено висновок від 20.11.2014, яким встановлено, що при підготовці вказаних матеріалів старшим інспектором Реберг Н.С. (з перевищенням повноважень) було допущено порушення вимог пункту 1 статті 6 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі-Порядок №150), а саме: не встановлена дата останнього в'їзду іноземця в Україну (в даному випадку відсутня віза, відсутній дата-штамп перетину державного кордону або довідка з Адміністрації Державної прикордонної служби України щодо підтвердження фактів законного перетину кордону України іноземцем); відсутній оригінал перекладу українською мовою паспортного документа, засвідчений в установленому законодавством порядку; не надано підтверджуючого документу родинного зв'язку між батьком та дитиною (в даному випадку в свідоцтві про народження дитини ОСОБА_5 батько зазначений як ОСОБА_13, а в перекладі паспортного документа він зазначений як ОСОБА_13) (а.с.69-71).

Начальником відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та протидії нелегальній міграції УДМС України в Чернігівській області ОСОБА_10 розглянуто матеріали справи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за результатами розгляду складено висновок про скасуваня дозволу на імміграцію в Україні та посвідки на постійне проживання громадянки Вєтнаму ОСОБА_2 від 19.03.2015, яким встановлено, що: громадянкою Вєтнаму ОСОБА_2 не надано підтверджуючого документу родинного зв'язку між матір'ю та дитиною (до заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну, позивачка надала вже інше свідоцтво про народження дитини на ім'я ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області 24.04.2012 відповідно до якого батьком дитини є ОСОБА_13), що є порушенням пп. 1 п. 6 Порядку №150; рішення про продовження строку перебування на території України прийнято начальником СГІРФО ЧМВ УМВСУ України в Чернігівській області Лебеда Р.А.. що є порушенням п. 6 Порядку №150.

19.03.2015 УДМС України в Чернігівській області на підставі пункту 6 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію" прийнято рішення № 74.01/05-4752, яким громадянці Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2 скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Досліджуючи правомірність прийнятого рішення, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 26 Конституції України передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначено Законом України "Про імміграцію" від 07.06.2001 № 2491-III (зі змінами та доповненнями), відповідно до статті 1 якого імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію; довгострокова віза - наданий уповноваженим органом України в установленій законодавством формі дозвіл, необхідний для в'їзду іноземця та особи без громадянства на постійне місце проживання в Україну; законні представники - батьки, усиновителі, батьки-вихователі, опікуни, піклувальники, представники закладів, які виконують обов'язки опікунів і піклувальників

Відповідно до статті 3 Закону України "Про імміграцію" правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Судом встановлено, що громадянка Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2 є матір'ю дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 9 від 22.06.2016 (а.с.101-102).

Суд звертає увагу на те, що підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України "Про імміграцію", згідно якої дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Відповідно до висновку від 19.03.2015, затвердженого начальником УДМС України в Чернігівській області, підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, слугував той факт, що при підготовці документів на продовження строку перебування позивачки в Україні посадовими особами СГІРФО УМВС в Чернігівській області (з перевищенням повноважень) було допущено порушення процедури, а саме вимог пункту 1 статті 6 Порядку № 150. Між тим, доказів притягнення до відповідальності посадових осіб ГІРФО УМВС в Чернігівській області за даним фактом відповідачем суду не надано.

Посилання відповідача як на підставу скасування дозволу на імміграцію на пункт 6 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію", суд до уваги не бере, оскільки такої підстави для скасування дозволу на імміграцію як порушення процедури посадовими особами (з перевищенням повноважень) при підготовці документів на продовження строку перебування позивачки в Україні, ані Законом України "Про імміграцію", ані іншими законодавчими приписами, не передбачено.

Крім того, УДМС України в Чернігівській області не доведено та до матеріалів справи не надано жодних належних, та допустимих доказів на підтвердження того, що під час перебування ОСОБА_2 на території України з'явилися інші обставини, які б тягли за собою скасування дозволу на імміграцію, передбачені пунктом 6 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Водночас суд зазначає, що позивачці надано дозвіл на імміграцію від 22.06.2012 № 6/3199, що, відповідно, свідчить про те, що перевірка щодо наявності підстав залишення ОСОБА_2 на постійне проживання на території України, та законність перебування іноземця на території України, у законодавчо встановленому порядку в означений період часу була проведена, підстави для відмови у наданні дозволу на імміграцію були відсутні. Даний факт підтверджується висновком про надання дозволу на імміграцію в Україну та оформлення посвідки на постійне проживання провідного спеціаліста сектору імміграційної роботи управління ГІРФО УМВС України в Чернігівській області від 22.06.2012 № 6/3199 (а.с.39).

Процедуру провадження за заявами розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів № 1983 від 26.12.2002.

Пунктами 21-24 вказаного Порядку передбачено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу. Департамент, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

З аналізу вказаної норми вбачається, що функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

В порушення зазначених приписів відповідачем не надано будь-яких доказів надіслання (вручення) позивачу запрошення про надання пояснень та відповідних документів.

Водночас в ході розгляду справи позивачем надано суду копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2, серії І-ОК, № 210754 (а.с.17) та Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 9 від 22.06.2016 (а.с.101-102), переклад паспорту № НОМЕР_1, в якому вказано, що останній виданий Посольством Вєтнаму в Україні 24.10.2011, зробленого перекладачем центру іноземних мов ОСОБА_12, справжність підпису якого засвідчена приватним нотаріусом Бєловою О.С. Чернігівського міського нотаріального округу зареєстровано в реєстрі №1964. Представлені позивачем документи не викликають сумнівів щодо їх достовірності, оскільки видані компетентними органами державної влади.

До того ж, суд не бере до уваги посилання представника відповідача про те, що громадянкою Вєтнаму ОСОБА_2 не надано підтверджуючого документу родинного зв'язку між матір'ю та дитиною (до заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну, позивачка надала вже інше свідоцтво про народження дитини на ім'я ОСОБА_2 серія НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області 24.04.2012 відповідно до якого батьком дитини є ОСОБА_13) виходячи з наступного.

При народженні у позивачки доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку з відсутністю реєстрації місця проживання її чоловіка - батька дитини Чінь Ван Куїєна, державна реєстрація народження дитини була проведена на підставі ч.1 ст.135 СК України і відповідно до вимог даної статті запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був здійснений за прізвищем матері (ОСОБА_13), а ім'я та по батькові батька дитини було записано зі слів позивачки Ван хуен.

В зв'язку з внесенням, на підставі ст.126 СК України, змін до актового запису про народження доньки позивача ОСОБА_2, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №9 від 22.06.2016, позивач отримав нове свідоцтво про народження доньки, серія 1-ОК № 210754, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області 24.04.2012, де зазначено, що прізвище дитини Чінь, а в графі батьки: мати дитини - ОСОБА_2 а батько - ОСОБА_13, яке і було надане позивачем, до заяви про отримання дозволу на імміграцію в Україну.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень №9 від 22.06.2016 призвіще дитини ОСОБА_13 змінено на Чінь, відомості про батька ОСОБА_13 змінено на ОСОБА_6 (а.с.101-102).

Таким чином, громадянкою Вєтнаму ОСОБА_2 надано всі необхідні підтверджуючі документу родинного зв'язку між матір'ю та дитиною.

Крім того, суд зазначає, що висновок від 19.03.2015 не містить обґрунтування, що вивчались обставини наявності у позивачки, дітей, які народились в Україні, права набуття громадянства України, тривалість терміну перебування дітей в Україні, їх соціальні зв'язки, можливі негативні наслідки якщо діти мають розлучатись з батьком.

При цьому суд зазначає, що позивач має двох неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні та потребують її допомоги, з урахуванням чого, прийняте відповідачем рішення, на переконання суду, порушує не лише права позивача, але й права та інтереси її неповнолітніх дітей.

Згідно приписів частини другої та третьої статті 13 Закону України "Про імміграцію" особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення. Якщо за цей час особа не виїхала з України, вона підлягає видворенню в порядку, передбаченому законодавством України.

Відтак, вимушений виїзд ОСОБА_2 з території України може позбавити дітей матері, що відповідно свідчить про те, що спірне рішення управління ДМС України в Чернігівській області тягне за собою порушення, у тому числі, інтересів неповнолітніх дітей.

Згідно частини першої статті 3 Конвенції про права дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Охорону дитинства в Україні як стратегічний, загальнонаціональний пріоритет, з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, визначено Законом України від 26.04.2001 № 2402-ІІІ "Про охорону дитинства" відповідно до статтями 8, 11, 14 якого, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного із них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за випадком, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Кожна дитина має право на рівень життя, достойний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

З урахуванням вищенаведеного та встановлених судом фактів, суд дійшов висновку, що відповідач приймаючи оскаржуване рішення діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частини першої статті 69 та частини першої статті 70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем під час розгляду справи не було доведено правомірності прийнятого ним рішення.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що рішення Управління ДМС України в Чернігівській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 19.03.2015 №74.01/05-4752, прийнято без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мала місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване спірне рішення, а також інтересами позивача, адже при видачі дозволу на постійне проживання в Україні орган, який на той час виконував функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, підтвердив правильність надання позивачем необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну, а обставини, на які посилається відповідач у висновку від 19.03.2015, не є підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію. Відтак позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, 158-163, 167, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування дозволу на іміграцію громадянки В'єтнама ОСОБА_2 від 19.03.2015 № 74.01/05-4752.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Л.О. Поліщук