Справа № 826/21774/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 липня 2016 року № 826/21774/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної фінансової інспекції України до публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про стягнення збитків,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась Державна фінансова інспекція України (далі - позивач, Держфінінспекція України) з адміністративним позовом до публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - ПАТ «ДПЗКУ», відповідач) про стягнення з відповідача 44 242,24 грн. в дохід Державного бюджету України за безпідставно (без відповідних дозволів (ліцензії)) отриманий дохід.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Держфінінспекцією України під час проведення ревізії відповідності видів діяльності, що передбачені Положенням із видами діяльності, на які видано ліцензії встановлено, що філією ПАТ «ДПЗКУ» «Гребенківський елеватор» (далі - Філія) укладено договори про технічне забезпечення електричною енергією, в той час у Філії відсутні відповідні дозволи, що підтверджують правомірність передачі електричної енергії споживачам. При цьому, в порушення вимог чинного законодавства України Філією отриманий дохід від послуг електропостачання не було перераховано до Державного бюджету України, що призвело до збитків в такому розмірі.

Представник позивача під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити адміністративний позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти адміністративного позову заперечив, зазначивши в письмових запереченнях про необґрунтованість вимог Держфінінспекції України. Зокрема, представник відповідача зазначив, що в договорах про надання послуг, укладених Філією із споживачами, зазначено, що замовник компенсує вартість спожитої електроенергії згідно з цінами, по яких постачальник розраховуються з РЕМ виставлених рахунків та актів виконаних робіт, а не здійснює постачання електроенергії. Відтак, представник відповідача не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та просив відмовити у їх задоволенні повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про продовження розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 19.02.2013 по 16.05.2013 на виконання плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на І квартал 2013 року, позивачем проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ПАТ «ДПЗКУ» за серпень-грудень 2010 року, 2011-2012 років та завершений звітний період 2013 року, за результатами якої складено акт № 07-22/34 від 22.05.2013.

На підставі висновків зазначеного акту позивачем пред'явлено відповідачу вимогу, викладену в листі від 31.07.2013 №07-14/826 про усунення виявлених порушень та недоліків.

Однак, відповідачем вимоги про усунення порушень не виконані в повному обсязі.

Зокрема, згідно пункту 23.1 вимоги Держфінінспекції України від 31.07.2013 № 07-14/826, ревізією відповідності видів діяльності філії ПАТ «ДПЗКУ» «Гребінківський елеватор», що передбачені Положенням про філію, із видами діяльності, на які надано ліцензії встановлено, що Філією укладено договори про технічне забезпечення (постачання) електричною енергією з СПДФО ОСОБА_1 (договір від 01.02.2011 №68), Харківською філією ПАТ «Київстар» (договір від 12.12.2011 №РОL-924/286), Північного територіального управління ПАТ «Телесистеми України» (договір від 01.02.2011 №0618/66).

Відповідно до даних бухгалтерського обліку філією за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 отримано коштів від надання послуг із постачання електричної енергії в загальній сумі 44 242,24 грн.

На момент закінчення ревізії дозволів, які підтверджували б правомірність передачі Філією електричної енергії Споживачам відповідачем не надано.

Позивачем зроблено висновок, що в порушення ч.3 ст.91 Цивільного кодексу України та п.6 ч.1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Філією безпідставно отримано дохід без відповідних дозволів (ліцензії) в сумі 44 242,24 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» 26.01.1993 №2939-XII (далі - Закон №2939-XII з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Статтею 4 цього Закону встановлено, що інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті (частина перша).

Згідно з положеннями пункту 7 статті 10 Закону №2939-XII, державній контрольно-ревізійній службі надано право пред'являти керівникам та іншим службовим особам підконтрольних установ, що ревізуються, вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства з питань збереження і використання державної власності та фінансів, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Відповідно до підпункт 4 пункту 4 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23 квітня 2011 року №499/2011 (далі по тексту Положення), Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

У разі, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, Держфінінспекція України має право звернутися до суду в інтересах держави.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 13 травня 2014 року у справі №21-89а14 та від 15 квітня 2014 року у справі № 21-40а14.

За приписами частини 1 статті 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З матеріалів справи вбачається, що вимогою Держфінінспекції України зобов'язано відповідача вжити заходи для відшкодування завданих збитків. Зокрема, позивачем під час проведення ревізії відповідності видів діяльності, що передбачені Положенням із видами діяльності, на які видано ліцензії встановлено, що в порушення ч.3 ст.91 Цивільного кодексу України та п.6 ч.1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», Філією безпідставно отримано дохід без відповідних дозволів (ліцензії) в сумі 44 242,24 грн. від постачання електроенергії споживачам.

Зокрема, позивач стверджує, що предметом договорів, які укладались філією зі споживачами, є забезпечення Постачальником (Філія) передачі електричної енергії Споживачам, на що, відповідно до Положення про Філію, передбачено отримання відповідного дозволу та, відповідно, зазначення отриманих доходів від здійснення таких послуг у Плані доходів та витрат Філії на відповідний період. Проте, під час проведення ревізії позивачем встановлено, що Філією у Плані доходів та витрат на 2011 та 2012 роки не передбачались доходів від здійснення послуг з постачання електроенергії.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, філією ПАТ «ДПЗКУ» «Гребінківський елеватор» у вказаний період укладено наступні договори:

договір про технічне забезпечення електричною енергією від 01.02.2011 №68, укладений Філією, в особі директора Бабенка О.В. (Постачальник) з одної сторони, та СПДФО ОСОБА_1 (Споживач) з іншої сторони, відповідно до якого Постачальник зобов'язується постачати електроенергію Споживачу, а Споживач зобов'язується своєчасно проводити оплату за використану електроенергію, обсяг якої нараховується згідно показників електролічильника, та за витрати на трансформацію.;

договір про надання послуг від 01.01.2011 № POL-924/27, укладений Філією, в особі директора Бабенка О.В. (Виконавець) з одної сторони, та ПАТ «Київстар Дж.Ес.Ем» в особі директора філії у м. Харкові Стеріна B.Л. (Замовник) з іншої сторони, відповідно до якого Виконавець надає Замовнику послуги зі строкового зберігання і утримання телекомінукаційного обладнання Замовника та інші послуги, згідно даного Договору, а Замовник виплачує Виконавцеві винагороду за надання таких послуг.;

договір про надання послуг від 01.02.2011 № 0618/66, укладений Філією, в особі директора Бабенка О.В. (Виконавець) з одної сторони, та ПАТ «Телесистеми України» в особі керівника Північного територіального управління ЧАО «Телесистеми України» Зівенка К.В. (Замовник) з іншої сторони, відповідно до якого Виконавець надає Замовнику послуги зі строкового зберігання і утримання телекомінукаційного обладнання Замовника та інші послуги, згідно даного Договору, а Замовник виплачує Виконавцеві винагороду за надання таких послуг.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, вказує на те, що Положенням про Філію, зокрема, пунктом 2.3, визначено, що у всіх випадках, коли законодавством передбачено необхідність отримання відповідного дозволу для заняття тим чи іншим видом діяльності, Філія здійснює таку діяльність тільки після отримання копії такого дозволу виданого Товариству та засвідченої відповідним органом ліцензування.

Відповідно до частини третьої статті 91 Цивільного кодексу України, юридична особа може здійснювати окремі види діяльності, перелік яких встановлюється законом, після одержання нею спеціального дозволу (ліцензії).

Згідно пункту 6 частини першої статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності: діяльність у сфері електроенергетики та використання ядерної енергії.

В ході проведення ревізії, Державною фінансовою інспекцією в Полтавській області, на виконання п.2.29 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на І квартал 2013 року, відповідно до якого проводилась ревізія Філії (пров. Пирятинський, буд. 46, Гребінка, Полтавська область, 37400), надіслано запит директору Філії Бабенку О.В. з вимогою надати копії дозволів, виданих Товариству, що підтверджують правомірність передачі електричної енергії Філією Споживачам та копії погоджень на передачу в оренду державного майна, копії погоджень розрахунків орендної плати наданих Фондом державного майна України, що підтверджують правомірність надання в оренду державного майна та розрахунку орендної плати.

Відповіді на вказаний запит відповідач не надав позивачу, як і не подав його до суду під час судового розгляду справи.

Як пояснив представник позивача, що не спростовано відповідачем, в ході ревізії при дослідженні питання відображення доходів від постачання електроенергії встановлено, що Планом доходів та витрат Філії на 2011 та 2012 роки, доходи від здійснення послуг із постачання електроенергії не планувались. Відповідно до даних бухгалтерського обліку, Філією за період з 01.02.2011 по 01.07.2012 отримано коштів від надання послуг із постачання електричної енергії в загальній сумі 44 242,24 грн., в тому числі за період з 01.02.2011 по 31.12.2011 року - в сумі 29 200,97 грн.; за період з 01.01.2012 по 01.07.2012 року - в сумі 15 041,27 грн.

Операції з відображення доходів від постачання електроенергії по даним бухгалтерського обліку Філії відображалися:

протягом 2011 року за дебетом балансового рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» та кредитом субрахунку 70312 «Доходи від інших послуг» на суму 19 046,05 грн. та кредитом субрахунку 7192 «Дохід від послуг з електроенергії» на суму 10 154,92 грн.;

протягом 2012 року за дебетом балансового рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» та кредитом субрахунку 70312 «Доходи від інших послуг» на суму 5 863,11 грн. та кредитом субрахунку 7192 «Дохід від послуг з електроенергії» на суму 9 178,16 грн.;

Відповідно до пункту 6.6 Положення (Стандарт) № 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції 14.12.1999 за № 860/4153 (далі по тексту - ПСБО № 15), не визначаються доходами надходження, що належать іншим особам.

Отже Філією, надходження коштів від послуг із постачання електричної енергії, за даними бухгалтерського обліку визнано доходом в порушення пункту 6.6 ПСБО № 15.

Відповідно до розділу ІІ глави 5 пункту 46 частини другої статті 29 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду Державного бюджету України належать: інші доходи, які у встановленому порядку зараховуються до загального фонду державного бюджету.

Згідно даних бухгалтерського обліку Філії станом на 31.12.2012 дебіторська заборгованість перед державним бюджетом не обліковується.

В ході проведення ревізії Державною фінансовою інспекцією в Полтавській області, на виконання п.2.29 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на І квартал 2013 року надіслано запит директору Філії Бабенку О.В. з вимогою надати пояснення «чому доходи, отримані без відповідних дозволів не були перераховані до державного бюджету на загальну суму?».

Директором Філії Бабенком В.О. надано органу державного фінансового контролю пояснення по суті заявлених питань, в яких зазначив, що послуги із електропостачання виставлялися контрагентам відповідно до договорів, укладених між Філією. Кошти до державного бюджету не перераховані помилково.

Також, на запит органу державного фінансового контролю від 12.03.2013 щодо неперерахування до державного бюджету доходів, отриманих без відповідних дозволів (ліцензій), головний бухгалтер Філії Череп О.М. пояснив, що Філією послуги із електропостачання виставлялись згідно договорів між Філією та СПДФО ОСОБА_1, ПАТ «Київстар Дж.Ес.Ем», ПАТ «Телесистеми України». Кошти отримані за послуги в сумі 44 242,24 грн. не були перераховані до державного бюджету помилково.

З огляду на викладене, позивачем внаслідок допущених порушень встановлено, що у формі № 2-м «Звіт про фінансові результати» за період з 01.02.2011 по 01.06.2012: завищено рядок 035 «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг» на загальну суму 25 тис.грн., в тому числі за лютий - грудень 2011 року на суму 19 тис.грн., за січень - червень 2012 року на суму 6 тис.грн.; завищено рядок 060 «Інші операційні доходи» на загальну суму 19 тис.грн., в тому числі за лютий - грудень 2011 року на суму 10 тис.грн., за січень - червень 2012 року на суму 9 тис.грн., що є порушенням п.16 Положення (Стандарт) № 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.03.1999 № 87, п.1 ст.3, ст.4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ зі змінами.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача в дохід Державного бюджету України коштів в сумі 44 242,24 грн. як безпідставно отриманий дохід за надання вищезгаданих послуг без відповідних дозволів (ліцензії).

Враховуючи вищевикладене, надавши оцінку наявним доказам у справі, відповідно до діючих на час виникнення спірних правовідносин норм законодавства, оскільки вимога органу державного фінансового контролю спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і є чинною та обов'язковою до виконання, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Держфінінспекції України.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 69, 70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Згідно з частиною четвертою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Державної фінансової інспекції України задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» кошти в сумі 44 242 (сорок чотири тисячі двісті сорок дві) грн. 24 коп. в дохід Державного бюджету України за безпідставно (без відповідних дозволів (ліцензій)) отриманий дохід.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко