Справа № 804/16485/15
Суддя: Юхименко О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2016 рокусправа № 804/16485/15

ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді доповідача: Юхименка О.В.

суддів: Кругового О.О. Нагорної Л.М.

за участю секретаря судового засідання:ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу ОСОБА_1 окружного адміністративного суду

від 13 квітня 2016 року

у справі № 804/16485/15

за позовом ОСОБА_3,

вул. Робоча, 1, м. Дніпропетровськ, 49006;

до відповідача ОСОБА_4 агентства України

з питань державної служби,

вул. Прорізна, 15, м. Київ, 01601;

до відповідача ОСОБА_1 обласної державної адміністрації,

пр. Олександра Поля, 1, м. Дніпропетровськ, 49000;

до відповідача ОСОБА_5 обласної державної адміністрації,

пр. Соборний, 164, м. Запоріжжя, 69107;

про визнання протиправними дій та скасування Рішень,

встановив:

ОСОБА_3 подала позов до ОСОБА_4 агентства України з питань державної служби, до ОСОБА_1 обласної державної адміністрації, та до ОСОБА_5 обласної державної адміністрації про

визнання протиправними дій з питань погодження призначення на посаду керівника територіального органу виконавчої влади;

скасування наказу від 30 липня 2015 року № 182-ко про призначення ОСОБА_6 на посаду начальника Міжрегіонального управління ОСОБА_4 агентства України з питань державної служби в ОСОБА_1 та Запорізькій областях;

та про зобовязання ОСОБА_4 агентства України з питань державної служби призначити ОСОБА_3 на посаду начальника Міжрегіонального управління ОСОБА_4 агентства України з питань державної служби в ОСОБА_1 та Запорізькій областях.

ОСОБА_1 окружний адміністративний суд (суддя доповідач Барановський Р.А.) своєю ухвалою від 13 квітня 2016 року позовну заяву залишив без розгляду на підставі статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала суду мотивована тим, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. Про призначення іншої особи на посаду, на яку претендував Позивач, ОСОБА_3 була обізнана ще 04 серпня 2015 року, вмотивовану відповідь на заяву «про досудове врегулювання спору» отримала у вересні 2015 року. Однак подала позов тільки 22 грудня 2015 року.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим актом, у поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3, Позивач, вказує на порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на те, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин суд першої інстанції не прийняв до уваги факт звернення та повторного звернення Позивача до Премєр-Міністра України та до Міністра Кабінету Міністрів України у звязку з використанням права на досудове врегулювання спору.

Крім того, у відповідності з частиною четвертою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Просить ухвалу ОСОБА_1 окружного адміністративного суду скасувати, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при винесені оскарженого рішення, виходить з наступного.

Реалізація права на судовий захист невідємно повязана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Строки для процесуальних галузей права є однією з основоположних правових категорій, оскільки існування і розвиток процесуальних прав та обов'язків нерозривно пов'язані із плином часу, є однією з істотних характеристик виникнення, зміни та припинення відносин. Наявність визначеного строку є неодмінною умовою для належної реалізації прав, виконання зобов'язань, а також захисту прав та інтересів осіб.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV, є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, справа «Стаббігс та інш. проти Великобританії» рішення від 22.10.1996, «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980).

Основним нормативним актом, який установлює строк звернення до суду і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу, є Кодекс адміністративного судочинства України.

Питання строків звернення до суду врегульовано статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог частини третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, із змінами, внесеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року N 2453-VI, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Важливо визначитись, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду повязується, з одного боку, з обєктивним моментом, тобто порушенням субєктивного права, а з другого боку, із субєктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В контексті наведеної норми слід враховувати принцип, коли особа дізналася або повинна була дізнатися не про наявність певних обставин, а усвідомила про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Потім необхідно зважити, чи мала особа реальну можливість дізнатися про наявність порушення раніше. Якщо мала - тоді для відліку строку на звернення береться до уваги саме цей момент.

Отже, поняття права на позов - елемент суб'єктивного права і характеризує його стан у разі порушення, коли воно здатне до відновлення. Строк захисту права особи застосовується в разі, якщо це порушене право оспорюється чи не визнається.

Не спростовуючи встановлених судом обставини про день коли особа, яка звертається до суду, дізналася про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, заявник апеляційної скарги посилається на те, що скористався порядком досудового вирішення спору. А оскільки будь-яких відомостей від субєктів звернення, яким установа підпорядкована, не отримано, строк звернення до суду не вважає пропущеним.

Дійсно, згідно з частиною четвертою статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України місячний строк для звернення до адміністративного суду обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень. Але у випадку, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком.

При цьому, загальний порядок, якщо особа зацікавлена вирішити питання саме у досудовому порядку, як на тому наполягає Позивач, і обирати спосіб захисту шляхом звернення до вищестоящого в порядку відомчої підлеглості органу чи службової особи, до даних правовідносин застосувати неможливо. Слід керуватись насамперед положеннями законодавства, що регулює конкретну сферу відносин. Чинний на дату виникнення спірних правовідносин Закон України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року3723-XII передбачив оскарження рішення державним службовцем безпосередньо до суду. І відповідно до вимог частини третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду встановлюється місячний строк.

Поза сумнівом, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Однак, як вірно вказав суд першої інстанції за змістом мотивувальної частини, поважними визнаються такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення певних процесуальних дій.

Жодних обставин в обґрунтування поважності причин пропуску строку, окрім посилання на досудове вирішення спору, заявник апеляційної скарги не навів.

Керуючись ст. 195, п. 3 ч. 1 ст. 199, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, ОСОБА_1 апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 13 квітня 2016 року у справі № 804/16485/15 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції у порядку та у строки, визначені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.В. Юхименко

Суддя: О.О. Круговий

Суддя: Л.М. Нагорна