Справа № П/811/499/16
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року справа №П/811/499/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брегея Р.І.,

в присутності секретаря судового засідання Побочій О.В.,

за участі представників позивача ОСОБА_1

та відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області про скасування вимоги та рішення,

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення, яким скасовано реєстрацію реєстратора розрахункових операцій (далі реєстратор).

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову.

Стверджував, що вимога про скасування реєстрації реєстратора та рішення про це є незаконними.

Зазначив, що реєстратор використовувався за сферою застосування, яка визначена реєстраційним посвідченням, котре видав відповідач.

На його думку, податковий орган, приймаючи спірне рішення, припустився помилки, ототожнивши автозаправну станцію (далі АЗС) та автомобільний газозаправний пункт (далі АГЗП).

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову.

Пояснив, що під час проведення фактичної перевірки на АГЗП, що належать позивачу, встановлено застосування реєстратора, котрий не передбачений Державним реєстром реєстраторів (далі Реєстр) для цього виду діяльності.

Стверджував, що позивачу видавалось реєстраційне посвідчення для застосування реєстратора у роздрібній торгівлі, куди не включається реалізація зрідженого вуглеводневого газу (далі газ).

На його думку, АГ?ЗП це різновид АЗС відповідно до приписів підзаконного акту, на якому повинні використовуватись спеціальні реєстратори.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що стали підставами звернення.

Так, позивач займається виключно реалізацією газоподібного палива через мережу АГЗП (а.с.20-21).

Податковий орган не надав доказів, які б доводили, що на АГЗП реалізовуються інші супутні товари.

12 липня 2012 року відповідач видав позивачу реєстраційне посвідчення для використання реєстратора на АГЗП, який розташований по Кременчуцькому шосе,7а в м.Олександрія Кіровоградської області (а.с.50).

У посвідчені зазначено, що сферою його застосування є торгівля.

Податковий орган надав дозвіл на використання реєстратора МІNI-500.02 МЕ, який придбавався за кошти позивача.

Згідно даних Реєстру цей реєстратор використовується при роздрібній торгівлі (у тому числі у громадському харчуванні; сфера послуг).

07 квітня 2016 року податковий орган провів фактичну перевірку господарської діяльності позивача на згаданому АГЗП (а.с.11-13).

Ревізори зробили висновок, що позивач використовує реєстратор не за сферою застосування (реалізація газу).

На їх думку, для реалізації газу треба використовувати реєстратор як для АЗС, котрий є відмінний від інших.

15 квітня того ж року податковий орган направив позивачу лист, в якому попередив про можливість протягом місячного терміну самостійно провести процедуру скасування реєстратора (а.с.14-15).

10 травня 2016 року керівник податкового органу прийняв рішення №3, яким скасував реєстрацію реєстратора (а.с.29).

Відповідач ототожнив АЗС та АГЗП на підставі положень Інструкції щодо вимог пожежної безпеки під час проектування автозаправних станцій (далі Інструкція), котра затверджена наказом Міністерства України з питань надзвичайних операцій №376 від 16 грудня 2005 року.

Представник позивача ж наполягав, що цим наказом визначена сфера застосування, межі якої не дозволяють використовувати у спірних правовідносинах.

Юридична оцінка встановлених судом обставин справи.

Перш за все, АГЗП створюється для того, щоб, у першу чергу, займатися роздрібною торгівлею газом.

А тому, звернувшись до податкового органу у 2012 році, позивач просила надати реєстраційні посвідчення для використання реєстратора щодо реалізації газу (у реєстраційному посвідченні зазначено про АГЗП як господарську одиницю).

Надавши таке посвідчення, відповідач дозволив позивачу використовувати придбаний реєстратор під час реалізації газу.

Водночас, суду треба дати відповідь на запитання щодо можливості застосування положень Інструкції у спірних правовідносинах.

Суд зробив висновок, що, застосувавши приписи цього нормативно-правового акту і ототожнивши АЗС та АГЗП, податковий орган припустився помилки.

Так, частиною 1 статті 15 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що контроль за додержанням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи доходів і зборів шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Абзацом 3 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що реалізація суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших об'єктах громадського харчування, а також фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

Отже, Податковий кодекс України розділяє терміни "АЗС" та "АГЗС" у зв'язку з реалізацією на них різних підакцизних товарів, однак не визначає їх.

АГЗП є різновидом АГЗС, оскільки через них реалізовується один і той же вид палива (газ).

Пунктом 5.3 статті 5 Податкового кодексу України встановлено, що інші терміни, котрі застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Оскільки, Інструкція не є законом, тому застосування її приписів у спірних правовідносинах не допускається.

Реєстр ведеться Державною фіскальною службою України, яка і визначає сферу застосування реєстраторів.

Станом на час реєстрації реєстратора, який використовувала позивач, Реєстр містив відомості про реєстратори, котрі використовувались на АЗС, та не визначав реєстраторів, що застосовувались на АГЗП чи АГЗС.

Податковий орган дозволив позивачу на господарській одиниці АГЗП застосовувати реєстратор, який не належать до переліку тих, котрі застосовуються на АЗС.

З цього суд робить два висновки:

- на час реєстрації реєстратора податковий орган розділяв терміни "АЗС" і "АГЗП";

- податковий орган припустився помилки, зареєструвавши реєстратор.

Якщо податковий орган розділяв згадані терміни, то він свідомо не враховував приписи Інструкції, котра діяла на той час вже 8 років, і які застосовує зараз.

Таким чином, поведінка відповідача є непослідовною і залежить від чинників, котрі нікому не зрозумілі.

Це ж створює атмосферу правової невизначеності.

Якщо ж відповідач припустився помилки, то, прийнявши рішення про скасування реєстрації реєстратора, прагне її виправити, змусивши позивача придбати інший реєстратор.

Так, вартість будь-якого реєстратора для використання на АЗС є значною.

Тому рішення податкового органу призведе до понесення значних витрат позивачем (на АГЗП придбають два реєстратора, тільки один з яких буде застосовуватися).

Таке рішення відповідача суперечить принципу верховенства права, поняття якого визначено приписами частини 1 статті 8 КАС України.

Цією нормою права встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Цим же принципом у своїй діяльності повинен керуватись і відповідач.

Суд переконаний, що зміст принципу верховенства права змушує державу виправляти допущені нею помилки за рахунок власних коштів, а не покладати такий обов'язок на осіб, які діяли в межах дозволу, що вона надала.

Підсумовуючи, суд робить такі висновки:

- податкове законодавство розділяє терміни "АЗС" і "АГЗС", не визначаючи їх;

- приписи Інструкції не можуть застосовуватися у спірних правовідносинах;

- скасовуючи рішення про державну реєстрацію реєстратора, податковий орган не прийняв заходів до відшкодування вартості нового реєстратора.

Отже, рішення податкового органу прийняте необґрунтовано та нерозсудливо, що доводить його протиправність відповідно до приписів пунктів 3 та 6 частини 3 статті 2 КАС України.

Що ж стосується оскарження листа податкового органу, який позивач оцінює як вимогу, то суд зазначає наступне.

Цим листом відповідач лише сповістив позивача про можливість самостійного скасування реєстрації реєстратора протягом місяця у разі погодження з висновками ревізорів.

Таким чином, лист не породжує обов'язку для позивача і не є рішенням суб'єкта владних повноважень.

Це ж виключає можливість визнання його протиправним.

А тому, позов належить задовільнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області від 10 травня 2016 року №3 про скасування реєстрації реєстратора розрахункових операції фізичної особи підприємця ОСОБА_3.

В іншій частині позову відмовити у задоволенні.

Сягнути на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань Олександрійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області судові витрати у сумі 1378 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Повний текст постанови виготовлено 14 липня 2016 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду ОСОБА_4