Справа № 804/16028/15
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до відповідача-1: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, відповідача-3: Васильківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, відповідача-4: Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним та скасування наказу, зобовязання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -
01.12.2015 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з позовом до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Васильківське відділення поліції Синельниківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України, в якому позивач просив суд:
1) визнати протиправним та скасувати наказ начальника генерал-майора міліції Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України №485 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського районного відділу майора міліції ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ;
2) зобовязати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України працевлаштувати ОСОБА_4 на посаду в органах внутрішніх справ, яка відповідає його кваліфікації та досвіду роботи;
4) зобовязати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України надати довідку про середньоденний заробіток;
5) стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області Міністерства внутрішніх справ України грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по день поновлення на роботі, виходячи із середньоденного заробітку.
Втім, згодом позивач неодноразово уточнював як субєктний склад, так і позовні вимоги первинно заявленого позову. У підсумку, з урахуванням уточненого варіанту позову від 09.02.2016 року, ОСОБА_4 звернув його до відповідача-1: Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, відповідача-3: Васильківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, відповідача-4: Міністерства внутрішніх справ України, в якому, з урахуванням наступних уточнень остаточного варіанту позову від 16.05.2016 року, просить суд:
1) визнати протиправним та скасувати наказ начальника генерал-майора міліції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського районного відділу, майора міліції ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ;
2) зобовязати Васильківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області поновити на посаді помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського районного відділу, майора міліції ОСОБА_4 з 06.11.2015 року;
3) стягнути з Васильківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 07 листопада 2015 року по день поновлення на роботі, виходячи із середньоденного заробітку;
5) зобовязати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області розглянути рапорт, поданий 04.11.2015 року ОСОБА_5 про звільнення за п. 64 «з», у звязку із переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у звязку із виявленням бажання проходити службу в поліції;
6) зобовязати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області розглянути кандидатуру ОСОБА_4 для зайняття посади у відповідності до п.9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області та видати відповідний наказ з цього приводу.
В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахування уточненого адміністративного позову, ОСОБА_4 зазначив, що в порушення норм чинного законодавства України його було незаконно звільнено зі служби в органах внутрішніх справ, у звязку із чим прийнято протиправний наказ начальника генерал-майора міліції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області №485 о/с від 06.11.2015 року про його звільнення з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. На думку позивача, відповідач-2 жодним чином не обґрунтував відсутність можливості подальшого використання ОСОБА_4 на службі та не врахував відсутність його відмови від проходження служби в поліції та не перевірив взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до новоутвореної поліції, а саме: до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Адже ОСОБА_4В, подав рапорт від 04.11.2015 року на імя начальника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі ГУ МВСУ в Дніпропетровській області) про звільнення за п.64 (через скорочення штату) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, у звязку із висловлюванням бажання проходити службу в Головному управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Втім, за твердженнями позивача, йому не було запропоновано жодної посади ані рівнозначної, ані вищої чи нижчої в органах національної поліції, не перевірена можливість його використання на службі, не перевірена його відповідність вимогам, що висуваються до кандидатів на службу в поліції. Отже, ОСОБА_4 вважає, що його права на працевлаштування до поліції були порушені, не враховано його бажання, висловлене в рапорті, у звязку із чим він зазнав матеріальних та моральних втрат, які підлягають відшкодуванню, а порушені права відновленню.
Позивач надав суду клопотання про розгляд справи без його участі.
У судове засідання зявився представник відповідача-1 та відповідача-2, який надав свої письмові заперечення проти позову, з урахуванням останніх уточнень, зазначивши у них, що новим Законом України «Про Національну поліцію» не передбачено норм, які б визначали автоматичний перехід працівників міліції до органів та підрозділів Національної поліції, а ГУ МВСУ в Дніпропетровській області під час звільнення ОСОБА_4 та прийняття спірного наказу діяло у межах норм чинного законодавства України.
Представники відповідача-3 та відповідача-4 в судове засідання не з'явились, надали до суду письмові заперечення проти адміністративного позову та просили у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на правомірність рішень та дій відповідачів.
На підставі ч.6 ст.128 КАС України суд ухвалив рішення про подальший розгляд адміністративної справи в порядку письмового провадження.
Дослідивши письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні цього адміністративного позову з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 15.08.2000 року та був прийнятий на службу наказом від 01.08.2000 року за №65 о/с. Як зазначив позивач, за час проходження ним служби він до дисциплінарних стягнень не притягувався.
Втім, під час реформування територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року ГУ МВСУ в Дніпропетровській області було прийнято оспорюваний наказ №485 о/с від 06.11.2015 року щодо звільнення з 06.11.2015 року майора міліції ОСОБА_4 з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського районного відділу ГУ МВСУ в Дніпропетровській області, вислуга років на день звільнення: 15 років 02 місяці 21 день. В матеріалах справи міститься копія витягу з наказу по особовому складу від 06.11.2015 року за №485 о/с.
За твердженнями позивача трудову книжку та спірний наказ йому було видано лише 11.11.2015 року, а розрахунок здійснено 25.11.2015 року. Також він наголосив на тому, що Закон України «Про Національну поліцію» вступив у силу з 07.11.2015 року, а звільнено його було 06.11.2015 року на підставі пунктів 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», тобто без належним на те підстав. При цьому у своєму рапорті від 04.11.2015 року ним самостійно виявлено бажання щодо проходження служби в поліції.
Отже, не погодившись із вищевказаним наказом про звільнення, діями відповідача, ОСОБА_4 звернувся до суду із цим адміністративним позовом. Тому, встановлення правомірності чи протиправності оспорюваного наказу про його звільнення в запас за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 29.07.1991 року №114 є предметом доказування в цій адміністративній справі та розгляд похідних від цього позовних вимог відповідно.
У своєму позові ОСОБА_4 зазначає про помилковість його звільнення з органів внутрішніх справ через скорочення штатів, адже на його думку на час звільнення не відбулось ліквідації юридичної особи Васильківського PB ГУ МВСУ в Дніпропетровській області, де він раніше проходив службу на посаді помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу відділу.
Так, розпорядженням ОСОБА_6 Міністрів України від 22 жовтня 2014 року №1118-р «Питання реформування органів внутрішніх справ України» було схвалено розроблену Міністерством внутрішніх справ Стратегію розвитку органів внутрішніх справ України та Концепцію першочергових заходів реформування системи Міністерства внутрішніх справ, основним завданням якої є оптимізація структури МВС.
Пунктом 5 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VІІІ передбачено втрату чинності Закону України «Про міліцію» з 07.11.2015 року, тому з цього моменту міліція в Україні як державний орган виконавчої влади припинила своє існування.
Згідно з п. 7 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону ОСОБА_6 Міністрів України було доручено забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів.
Статтею 113 Конституції України ОСОБА_6 Міністрів України визначається як вищий орган у системі органів виконавчої влади, який у своїй діяльності керується цією Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.
Пункти 9 і 9-1 ст. 116 Конституції України (в редакції згідно із Законом України від 21.02.2014 року № 742-УІІ «Про відновлення дії окремих положень Конституції України») наділяють ОСОБА_6 Міністрів України повноваженнями щодо спрямування і координації роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, а також щодо утворення, реорганізації та ліквідації відповідно до закону міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, діючи в межах коштів, передбачених на утримання органів виконавчої влади.
Наведені положення кореспондуються з нормами, закріпленими у Цивільному кодексі України, Законах України від 27.02.2014 № 794-VII «Про ОСОБА_6 Міністрів України», та від 17.03.2011 № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади».
Відповідно до статей 81, 110 Цивільного кодексу України юридична особа публічного права створюється та припиняється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який на це уповноважений та в межах його компетенції. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права, встановлюється Конституцією України та законом. Згідно з частиною першою статті 110 Цивільного кодексу України правом ліквідовувати юридичну особу наділений субєкт її створення.
Пунктом 9 частини першої статті 2 Закону України від 27.02.2014 року № 794-VІІ «Про ОСОБА_6 Міністрів України» (надалі - Закон № 794-VII у відповідній редакції) спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю віднесено до основних завдань ОСОБА_6 Міністрів України.
Згідно ст. 20 Закону № 794-VІІ, якою закріплені основні повноваження Уряду, ОСОБА_6 Міністрів України у сфері вдосконалення державного управління та державної служби розробляє і здійснює заходи, спрямовані на вдосконалення системи органів виконавчої влади з метою підвищення ефективності їх діяльності та оптимізації витрат, пов'язаних з утриманням апарату управління (абз. 3 п. 6 ч. 1 ст. 20), а також утворює, реорганізовує і ліквідує міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до закону в межах коштів, передбачених у Державному бюджеті України на утримання органів виконавчої влади, затверджує положення про зазначені органи (абз. 9 п. 6 ч. 1 ст. 20).
Вказані положення також викладено законодавцем і в частині першій статті 21 Закону України №794-VІІ, відповідно до якої ОСОБА_6 Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.
Статтею 1 Закону України від 17.03.2011 року № 3166-VІ «Про центральні органи виконавчої влади» (надалі - Закон № 3166-VІ) закріплено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України (далі - міністерства) та інші центральні органи виконавчої влади. Система центральних органів виконавчої влади є складовою системи органів виконавчої влади, вищим органом якої є ОСОБА_6 Міністрів України.
Утворення, реорганізація та ліквідація міністерств та інших центральних органів виконавчої влади визначаються в статті 5 Закону № 3166-VІ.
Згідно частини 1 ст. 5 Закону № 3166-VІ міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізуються та ліквідуються ОСОБА_6 Міністрів України за поданням Прем'єр-міністра України.
Утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань ОСОБА_6 Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень (ч. 3 ст. 5 Закону № 3166-VІ).
Так, Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (ч. 5 ст. 5 Закону №3166-VІ).
Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт ОСОБА_6 Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт ОСОБА_6 Міністрів України (ч. 7 ст. 5 Закону № 3166-VI).
ОСОБА_6 Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується (ч. 8 ст. 5 Закону № 3166-VI).
Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається ОСОБА_6 Міністрів України (ч. 9 ст. 5 Закону № 3166-УІ).
Із наведених норм законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, зокрема, щодо ліквідації міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, можна зробити обґрунтований висновок про те, що правонаступник (орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується) міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується має бути визначений актом ОСОБА_6 Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону № 3166-VІ територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра ОСОБА_6 Міністрів України.
Виходячи з положень викладених у постанові ОСОБА_6 Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 року № 730, ОСОБА_6 Міністрів України зазначено про ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, в тому числі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та Васильківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, та не визначено правонаступників.
Отже, ОСОБА_6 Міністрів України було прийнято рішення не про реорганізацію, а про повну ліквідацію органів внутрішніх справ.
Процедура ліквідації юридичних осіб визначена положеннями Цивільного кодексу України.
Так, згідно положень ч. 1 ст. 104 ЦК України ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обовязків юридичної особи без визначення правонаступника.
Оскільки лише при проведенні реорганізації права та обовязки юридичної особи переходять до правонаступників.
Відповідно до постанови ОСОБА_6 Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 року № 730 Головне управління МВС України в Дніпропетровській області з 05.11.2015 року згідно копії ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, що міститься в матеріалах справи, перебуває в стані припинення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження голів ліквідаційних комісій територіальних органів МВС по Дніпропетровській області» від 30.10.2015 року № 1324 (зі змінами внесеними наказом МВС України від 24.11.2015 року № 1494) головою ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області затверджений тимчасово виконуючий обовязки начальника Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області генерал поліції третього рангу ОСОБА_7 (витяг міститься в матеріалах справи).
Наказом голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Дніпропетровській області «Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії ГУМВС України в Дніпропетровській області» від 27.11.2015 року № 3758 затверджено склад ліквідаційної комісії.
Відповідно до ч. 4 ст. 105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Відповідно до п.9 Положення про Васильківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, затвердженого наказом ГУМВС України в Дніпропетровській від 15.11.2007 року № 1000 (із змінами, внесеними наказом Головного управління МВС України в Дніпропетровській області від 28.10.2008 року №1080) Васильківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області є юридичною особою і має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та власним найменуванням (витяг міститься в матеріалах справи).
В свою чергу, на виконання вимог Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до постанови ОСОБА_6 Міністрів України «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» від 16.09.2015 року № 730 Васильківський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області з 13.11.2015 року перебуває в стані припинення (витяг з реєстру міститься в матеріалах справи).
Таким чином, спростовуються твердження позивача щодо недотримання процедури його звільнення.
Відповідно до абз. 5 п. 8 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 (надалі - Положення), дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: у зв'язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.
Відповідно до пп. «г» п. 64 Положення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - за відсутності можливості подальшого використання на службі.
Згідно з вимогами п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» пункт 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону набуде чинності з 07.08.2015 року.
В свою чергу, Закон України «Про Національну поліцію» було опубліковано за 3 місяці до дня вивільнення працівників, що відповідає вимогам ст. 49-2 КЗпП України щодо необхідності попередження працівників про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці (газета «Голос України», 2015, 08, 06.08.2015 року № 141-142).
Діючим законодавством форма попередження працівника про вивільнення невстановлена, а тому воно може бути зроблено у вигляді листа, розпорядження чи іншого документа, у даному випадку органами державної влади був обраний спосіб попередження, зокрема працівників міліції (осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ) про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів - у формі норми Закону, що носить загальнодоступний характер та встановлює достатній термін для того щоб дізнатися про можливі наслідки такого попередження.
Отже, суд погоджується з позицією відповідача щодо належного попередження позивача про звільнення через скорочення штатів в силу Закону України «Про Національну поліцію».
Наказом МВС України «Про організаційно штатні питання» від 06.11.2015 року №1388 були скорочені всі штати ГУМВСУ в Дніпропетровській області. Копія наказу міститься в матеріалах справи.
Таким чином, відповідно до пунктів 10 та 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_4 був звільнений у запас Збройних сил саме за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України з посади помічника начальника - оперативного чергового чергової частини штабу Васильківського районного відділу ГУ МВСУ в Дніпропетровській області з 06.11.2015 року наказом ГУ МВСУ в Дніпропетровській області від 06.11.2015 року за №485 о/с.
Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів щодо прийняття його на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за його згодою чи проходження останнім конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими у будь-якому органі (закладі, установі) поліції, як то визначено вимогами п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».
Отже, у ГУМВСУ в Дніпропетровській області станом на 06.11.2015 року були відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 за п. 64 «з» (у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації) Положення.
Також вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування позивача в новоутвореній установі у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну поліцію», не є обовязком роботодавця ГУМВСУ в Дніпропетровській області.
Згідно п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону «Про Національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.
Враховуючи, що Закон України «Про Національну поліцію» було опубліковано 06.08.2015 року в газеті «Голос України» (№ 141-142), законодавець визначив, що у проміжок часу з 07.08.2015 року по 06.11.2015 року працівники міліції могли бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
Втім, матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином не скористався наданим йому Законом України «Про Національну поліцію» правом на подачу заяви на імя начальника відповідного територіального органу поліції про прийняття на службу до поліції в силу Закону України «Про Національну поліцію». Тим більше, що довідками ліквідаційної комісії ГУМВСУ в Дніпропетровській області від 11.04.2016 року, що наявні в матеріалах справи, спростовані твердження ОСОБА_4 про звернення із рапортом від 04.11.2015 року щодо виявленого ним бажання перейти на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації, зокрема новоутвореної поліції. Тому, суд приймає до уваги цей факт та погоджується з твердженнями відповідача-2 про те, що нормами Закону України «Про Національну поліцію» не передбачено автоматичного переходу працівників міліції до органів та підрозділів Національної поліції.
Таким чином, ГУМВСУ в Дніпропетровській області під час звільнення ОСОБА_4 діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством.
Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство.
В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.
Відповідно до вимог п. 24 Положення у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді.
В свою чергу, як вже зазначалось вище, були скорочені всі штати ГУМВСУ в Дніпропетровській області. Тому, посада, з якої було звільнено позивача скорочена, а відповідний орган ліквідовано.
За ст. 49-2 КЗпП України у разі, якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Так, на виконання вказаного обовязку листом ГУМВСУ в Дніпропетровській області від 06.08.2015 року №2/1-3977 повідомлено Бабушкінський районний центр зайнятості м. Дніпропетровськ про заплановане масове вивільнення працівників ГУМВС, в тому числі Васильківського PB ГУМВС. Тобто, ГУМВС були вжиті передбачені законодавством заходи для працевлаштування ОСОБА_4
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги, викладені в пунктах 1, 2, 5, 6 є такими, що задоволенню не підлягають.
Що стосується позовних вимог за пунктами 3, 4 щодо стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, то суд зазначає, що вони також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, з огляду на таке.
Правове регулювання трудових відносин щодо виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу здійснюється загальними нормами Кодексу законів про працю України..
Згідно ч.1 та ч.2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Такі виплати належні лише у разі незаконного звільнення або переведення на іншу роботу. Проте, як вже було встановлено судом вище, наказ про звільнення позивача не було визнано судом протиправним, а дії відповідача-2 щодо звільнення відповідали нормам чинного законодавства. Отже, у суду немає підстав для поновлення його на роботі за попередньою посадою з огляду на обставини справи, тому як такого вимушеного прогулу у позивача не було.
Також Вищим адміністративним судом України в «Аналітичній довідці про вивчення та узагальнення практики розгляду адміністративними судами спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби» від 01 лютого 2009 року та інформаційному листі від 26 травня 2010 року №753/11/13-10 «Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби» висловлена правова позиція, що положення Кодексу законів про працю України не поширюються на спірні відносини, позаяк проходження служби в органах внутрішніх справ врегульовано спеціальним законодавством.
За п.1.6 Інструкції грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
Отже, позивач проходив службу у Васильківському РВ ГУМВСУ в Дніпропетровській області, який йому і здійснював виплату грошового забезпечення, що підтверджується матеріалами справи. Суд приймає до уваги твердження відповідача з цього приводу.
Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
За п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року можливість відшкодування моральної шкоди має бути прямо передбачена законом.
Як вже було встановлено, ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ України. Проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України регулюється спеціальним законодавством, яким можливості відшкодування моральної шкоди особі начальницького складу ОВС України при проходженні служби не передбачено.
Крім того суд враховує, що позивачем доказів спричинення моральної шкоди з боку відповідачів та належного обґрунтування її заявленого розміру до суду надано не було.
Згідно ч.1 ст.69, ч.1 ст.71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Суд згідно ст.86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Таким чином, враховуючи, що твердження позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а відповідач-2 довів обґрунтованість та правомірність своєї позиції належним чином, надав необхідні докази, суд вважає за необхідне у задоволенні цього адміністративного позову відмовити повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд,
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст.254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Судді (підписи) Постанова не набрала законної сили 14 червня 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_1