Справа № 743/431/16-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 743/431/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Сташків В.Б.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 на постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області до громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В :

Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (далі - позивач) звернулося до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 про його примусове видворення за межі території України та затримання громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Ріпкинський районний суд Чернігівської області своєю постановою від 15 квітня 2016 року адміністративний позов задовольнив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

12.04.2016 року працівниками УСБУ в Одеській області спільно із ГУ ДМС України в Одеській області було проведено відпрацювання промринку « 7 кілометр» (смт. Авангард, Овідіопольського району, Одеської області) на предмет виявлення іноземних громадян та осіб без громадянства, які проживають на території України з порушенням вимог міграційного законодавства України. В результаті такого відпрацювання, було затримано відповідача, який перебуває на території України після закінчення терміну перебування на території України (в паспорті громадянина КНР наявна віза про дійсність її до 04 квітня 2016 року) та у якого відсутні підстави для подальшого перебування на території України.

12.04.2016 року Овідіопольським РВ ГУДМС України в Одеській області громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 203 КУпАП, з накладенням штрафу 510 грн.

12.04.2016 року Овідіопольським РВ ГУДМС України в Одеській області прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов'язано останнього покинути територію України до 13.04.2016 року.

Вищезазначене рішення в установлений строк відповідачем не виконано.

13.04.2016 року Овідіопольським РВ ГУДМС України в Одеській області складено протокол про адміністративне затримання громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1.

13.04.2016 року ГУДМС України в Одеській області прийнято рішення про поміщення відповідача в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці або особи без громадянства, прийняті відповідно до міжнародного договору про реадмісію, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства відсутній договір про реадмісію.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію».

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідач визнав, що з 04.04.2016 року перебуває на території України незаконно.

Примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Судом встановлено, що відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Таким чином, дослідивши всі матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, зважаючи на відсутність документів на право перебування на території України з 04.04.2016 року, наявність у нього бажання повернутись на Батьківщину за допомогою родичів, відсутність у нього бажання звернутися до ДМС з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, позовні вимоги в частині примусового видворення відповідача за межі території України підлягають задоволенню.

Щодо постанови суду першої інстанції в частині задоволених вимог про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, то колегія суддів вважає, що в цій частині постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні даної вимоги, виходячи з наступного.

Зі змісту частини першої статті 30 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вбачається, що постанова адміністративного суду є підставою для примусового видворення іноземців та осіб без громадянства з України. Для цього центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України звертаються до адміністративного суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною другою статті 162 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України.

Аналіз наведених норм права свідчить, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону та Служби безпеки України у цих правовідносинах мають право на звернення до суду з позовом лише щодо примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України, а адміністративний суд має повноваження стосовно розгляду такого позову та компетенцію щодо прийняття рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 162 КАС України суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, установлених законом.

Однак КАС України та інші закони України не надають право цим суб'єктам владних повноважень на звернення до адміністративного суду з позовом про затримання іноземця чи особи без громадянства.

Таким чином, оскільки законодавством не встановлено право суб'єктів владних повноважень на звернення до суду з вимогами про затримання іноземця чи особи без громадянства, а адміністративним судам не надано компетенції щодо вирішення таких питань, то в цій частині постанова суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Аналогічна позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця, видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов'язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» (зі змінами і доповненнями) стосовно розгляду та вирішення адміністративними судами справ з позовними вимогами про затримання іноземців та осіб без громадянства у зв'язку з їх примусовим видворенням.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова Ріпкинського районного суду Черкаської області від 15 квітня 2016 року в частині задоволених вимог про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

В решті постанову суду необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 245, 246 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року в частині задоволення вимоги про затримання громадянина Китайської Народної Республіки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення - скасувати та в цій частині прийняти нову постанову, якою у задоволенні даної позовної вимоги управління Державної міграційної служби України - відмовити.

В решті постанову Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 15.07.2016 року.

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Файдюк В.В.