Справа № 464/4186/16-а
Суддя: Радченко Е. А.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/4186/16-а
пр.№ 2-а/464/196/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Лобко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

16.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Сихівського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції. В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що у Сихівському відділу ДВС перебуває виконавчий лист № 2а-1578 від 06.07.2011 року, виданий Сихівсьуким районним судом м. Львова про зобовязання управління ПФУ у Галицькому районі провести перерахунок пенсії за період з 21.04.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком визначеної ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених виплат. Станом на 12.05.2016 року рішення суду виконано частково, проведено донарахування доплат до пенсії в розмірі 130 593,91 грн. Проте жодної гривні з донарахованої пенсії за пять років, протягом яких Сихівський відділ ДВС здійснює примусове виконання рішення суду, ОСОБА_1 так і не отримав. Відтак рішення суду не виконано. Тому ОСОБА_1 просить визнати протиправною бездіяльність Сихівського відділу ДВС щодо примусового виконання виконавчого листа №2а-1578 від 06.07.2011 року та зобовязати Сихівський відділ ДВС вжити передбачених законодавством заходів щодо примусового виконання цього виконавчого листа.

Позивач та його представник в судове засідання не зявилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд позову без її участі.

Представник відповідача в судове засідання не зявилися за невідомих обставин. Про час та місце розгляду позову відповідач повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

06.07.2011 року Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист № №2а-1578 на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17.06.2010 року, яким зобовязано Управління ПФУ в Галицькому районі м. Львова провести позивачу перерахунок та виплату призначеної пенсії згідно ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 21.04.2007 року по 31.12.2007 року та починаючи з 22.05.2008 року з урахуванням проведених виплат.

19.07.2011 року за вказаним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 27676652, про що свідчить інформації з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Управління ПФУ в Галицькому районі м. Львова на виконання виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова від 06.07.2011 року № 2а-1578 підготувало розпорядження про перерахунок пенсії відповідно до ст. 50, 54 ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Щодо виплати, то Управління Пенсійного фонду України в Галицькому районі м. Львова вказало, що кошти на виплату пенсій за судовими рішеннями з Державного бюджету не надходять, суми доплат, які були нараховані на підставі судових рішень, будуть виплачені після додаткових грошових надходжень з Державного бюджету України.

З реєстру вбачається, що рішення суду фактично виконано. Проте, як зазначено в реєстрі, сума стягнення становить 0,01 грн.

Позивач вважає, що рішення фактично не виконано, тому звернувся до суду із позовом.

Вирішуючи позов судом враховано, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими

нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

Із зазначеного в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень суми стягнення, яка становить 0,01 грн., можна зробити висновок, що рішення суду станом на день розгляду цього позову фактично не виконано.

Згідно ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

За правилами п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Протягом 10 днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.п. 2-4, 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Відповідно до п. 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845, у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» Казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 75 Закону у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до ст. 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Відповідно до ст. 89 Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника юридичну особу від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Таким чином, державний виконавець наділений повноваженнями накладати штрафи на посадових осіб юридичних осіб боржників та вносити подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом за умови невиконання рішення без поважних причин.

Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Представник відповідачв в судове засідання не зявився та не надав суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності своєї бездіяльності.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, станом на 12.05.2016 року виконавчий лист перебуває на виконанні в Сихівському відділі ДВС, проте жодних дій по реальному виконанню рішення суду від 17.06.2010 року щодо виплати ОСОБА_1 належних йому коштів, зокрема дій, визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», державними виконавцями Сихівського відділу ДВС вчинено не було.

08.04.2016 року відповідачем на адресу позивача направлено листа за вих. № 7016, в якому Сихівський відділ ДВС пропонував для погашення заборгованості ОСОБА_1 звернутися до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області.

В той же час ні Закон України «Про виконавче провадження», ні Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ні Постанова Кабінету Міністрів України № 440 не передбачає процедури повторного звернення / паралельного звернення / почергового звернення до кількох органів ДВС ( в даному випадку до Сихівського відділу державної виконавчої служби і до Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області) щодо виконання одного рішення суду.

Згідно ст. 258 КАС України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, видається один виконавчий лист. На виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17.06.2010 року Сихівським районним судом м. Львова був виданий виконавчий лист 2а-1578 від 06.07.2011 року, який прийнятий до виконання Сихівським відділом ДВС.

Статтею 20 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість передання виконавчого провадження від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого в порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Водночас чинними нормативними актами не встановлена процедура звернення стягувача з одним виконавчим листом одночасно чи почергово до двох органів державної виконавчої служби.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача в листі від 08.04.2016 року за вих. № 7016 на те, що боржником рішення суду не виконано з поважних причин у звязку відсутністю бюджетного фінансування.

Так, згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіттям з незалежних від них обставин, а також у старості та в, інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України.

Умови відсутності у державному бюджеті коштів на виплату одноразової компенсації у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», створює ситуацію правової невизначеності стосовно джерела коштів, з яких має виплачуватися зазначена компенсація, однак, це не може бути підставою для порушення прав громадян на соціальний захист, яка прямо передбачена законом та постановлена до стягнення судовим рішенням.

Реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину неможливості виплатити кошти за рішенням суду, судом не може бути прийнято до уваги.

Частиною 2 статті 8 КАС України встановлено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права в Україні.

Відповідно до правової позиції Європейського суду по справі «Кечко проти України», якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

Саме на державу покладено обовязок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (справа «Ромашов проти України» від 27.07.2004 року; «Дубенко проти України» від 11.01.2005 року; «Козачек проти України» від 07.12.2006 року).

Європейський суд з прав людини в пункті 44 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року зазначив, що орган державної влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про виплату боргу. Зрозуміло, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Але затримка не може бути такою, що зводить нанівець сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 права.

В п. 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обовязкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Якщо адміністративні органи відмовляються або неспроможні виконати рішення суду, чи навіть зволікають з його виконанням, то гарантії, надані ст. 6 стороні на судовому етапі, втрачають свою мету (п. 41 вказаного рішення).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (справа «Сокур проти України» від 26.04.2005 року, справа «Крищук проти України» від 19.02.2009 року).

Зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, невиконання рішення суду Сихівським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради стосовно виплати одноразової компенсації, у звязку з відсутністю коштів, є порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, та яка є частиною національного законодавства, а також статті 1 Протоколу №1 до Конвенції.

А відтак, боржником без поважних причин, всупереч п. 1 ст. 6 Конвенції, не було виконано рішення суду, бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу ДВС є протиправною.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 46, 124 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 11, 30, 20, 47, 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», ст.ст. 6, 8, 9, 11, 69, 71, 86, 158-163, 167, 181 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сихівського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Сихівського відділу Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо примусового виконання виконавчого листа № 2а-1578 від 06 липня 2011 року, виданого Сихівським районним судом м. Львова.

Зобовязати Сихівський відділ Державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції вжити передбачених законодавством заходів щодо примусового виконання виконавчого листа № 2а-1578 від 06 липня 2011 року, виданого Сихівським районним судом м. Львова.

Постанова може бути повністю або частково оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя: