Справа № 723/1502/16-а
Суддя: Яківчик І. В.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/1502/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року м.Сторожинець

Суддя Сторожинецького районного суду

Чернівецької області ОСОБА_1

розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії щодо виплати пенсії, -

встановив:

Позивач ОСОБА_2, звернувся до суду з позовною заявою до головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та посилаючись на додані докази зазначив, що він з 1999 року, як пенсіонер Міністерства оборони України, перебував на обліку у відповідача та отримував пенсію. Протягом 2015 року і до часу звернення до суду, він працює в обласній державній адміністрації і є державним службовцем. В звязку з цим та на підставі ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» йому з 01.04.2015 року була припинена виплата пенсії.

В звязку з тим, що з 01.06.2015 року, на підставі п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач звернувся 18.06.2015 року до відповідача із заявою про відновлення виплати пенсії з 01.06.2015 року. Однак відповідач відмовив в такому поновленні.

Позивач вважає, що з 01.06.2015 року особам які підпадають під дію Закону України «Про державну службу» пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а тому для нього відпали підстави для невиплати пенсії на підставі ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року.

Такий самий порядок стосується і виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31.12.2016 року, оскільки з 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року, яким були внесені зміни до абзацу 2 ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а тому як з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року так і з 01.01.2016 року і надалі відповідач має виплачувати йому пенсію незалежно від того, що він працює на посаді яка віднесена до державної служби. Просив зобовязати відповідача виплатити йому пенсію, визнавши неправомірною бездіяльність відповідача.

Ухвалою судді від 01 червня 2016 року відкрито скорочене провадження у відповідності до положень ст. 183-2 КАС України. Відповідач, на виконання ухвали судді, у встановлений термін, направив до суду заперечення на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову внаслідок його необґрунтованості так як порушень вимог законів України при припиненні виплати пенсії працюючому пенсіонеру ОСОБА_2 допущено зі сторони відповідача не було. Крім цього відповідач, не обґрунтовуючи своє прохання, просив постановити ухвалу про розгляд справи за загальними правилами КАС України.

Вивчивши письмові докази по справі, оцінивши повідомлені сторонами обставини своїх вимог і заперечень, суддя на пiдставi аналiзу встановлених фактичних обставин справи i вiдповiдних їм правовiдносин знаходить, що є достатньо підстав прийняти законне судове рішення про відмову в задоволенні вимог позивача, виходячи з наступного.

На підставі письмових доказів у вигляді заяв позивача (а.с.5, 7) листів відповідача (а.с.6,8,9), розрахункових листів (а.с.10-14), пенсійного посвідчення позивача (а.с.15), копії трудової книжки позивача (а.с.16-18) судом встановлено і сторонами не заперечується те, що позивач ОСОБА_2 з 1999 року, являється пенсіонером за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» і з 2014 року працює в апараті Чернівецької обласної державної адміністрації та є державним службовцем, що йому дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

У суду, не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання відповідачем, а тому у відповідності до положень ч.3 ст.72 КАС України вказані обставини перед судом не доказуються.

На підставі вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року (надалі Закон від 02.03.2015 року), виплата призначеної позивачу пенсії була тимчасово з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року припинена, оскільки відповідно до норм зазначеного Закону, були внесені зміни до статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Внаслідок внесення зазначених змін встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії, що призначаються відповідно до цього Закону, виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку).

Суд відмічає також, що аналогічні зміни було внесені також і до ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 37 Закону України "Про державну службу", ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону від 02.03.2015 року, визначено перелік осіб на яких не поширюються обмеження щодо виплати пенсії, щомісячного довічного грошового утримання, передбачені цим Законом до яких відносяться особи, які проходять військову службу або перебувають на посадах у Міністерстві оборони України, Головному управлінні розвідки Міністерства оборони України, Міністерстві внутрішніх справ України, Національній поліції, ОСОБА_3 національної безпеки і оборони України, Державній спеціальній службі транспорту, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки України, Державній прикордонній службі України, Управлінні державної охорони України, Державній пенітенціарній службі України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній службі спеціального звязку та захисту інформації України, Національній гвардії України, органах військової прокуратури або беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на обєкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих обєктів у разі захоплення, відбитті спроб насильницького заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; а також особи пенсії, щомісячне довічне грошове утримання, яким призначені відповідно до законів України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», на період виконання особами, яким вони призначені, повноважень членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та Вищої ради юстиції.

Беззаперечним із зазначеного є те, що вказаний перелік осіб на яких не поширюються встановлені Законом від 02.03.2015 року, обмеження, не стосуються особи позивача.

Тобто безпосередньо в Законі, на підставі якого позивачу була призначена пенсія, який не скасований, є чинним і не визнаний неконституційним, було визначено період на який припинено виплату призначеної позивачу пенсії, а саме з 01.04.2015 року по 31 грудня 2015 року, підстави припинення, а саме факт роботи позивача на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», без визначення того чи набула особа таке право чи ні та дата відновлення виплати цієї пенсії, а саме 1 січня 2016 року.

Аналізуючи зазначені факти та правові підстави суд, знаходить, що припинення виплати пенсії позивачу ОСОБА_2 на період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року було здійснено відповідачем правомірно, на підставі вимог діючого Закону і підстав для задоволення позову, в цій частині, не вбачається.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання неправомірними дій відповідача по невиплаті пенсії за період з 01.01.2016 року і до дійсного часу то тут суд керуючись принципом законності визначеним в ст.9 КАС України, змушений до використання положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року (надалі Закон від 24.12.2015 року), згідно яких перше речення частини першої статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", викладено в новій редакції, а саме «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються". У частині другій цієї статті Закону цифри "2016" замінено цифрами "2017".

Аналогічні зміни були внесені також і в ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 37 Закону України "Про державну службу", до ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», які стосуються періоду тимчасової невиплати пенсій.

Тобто, знову безпосередньо в Законі, на підставі якого позивачу була призначена пенсія, який не скасований, є чинним і не визнаний неконституційним, було визначено період на який припинено виплату призначеної позивачу пенсії, а саме з 01.01.2016 року по 31 грудня 2016 року, підстави припинення, а саме факт роботи позивача на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», без визначення того чи набула особа таке право чи ні та дата відновлення виплати цієї пенсії, а саме 1 січня 2017 року, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача, в цілому.

До того ж задоволення позову буде суперечити вимогам ст.19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, що і було судом встановлено в діях відповідача.

Аналізуючи доводи позивача, якими він обґрунтовує свій позов з посиланням на п.5 Прикінцевих положень Закону від 2.03.2015 року, суд вважає їх безпідставними посилаючись на таке.

Позивач не оскаржує дії відповідача повязані із зупиненням виплати йому пенсії з 01.04.2015 року, в звязку із його роботою на посаді, яка дає право на призначення пенсії в порядку і на умовах передбачених законом України «Про державну службу», але не погоджується не отримувати пенсію з 01.06.2015 року і надалі, оскільки відповідний закон, передбачений п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року, не було прийнято, а відповідно норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення, на нього не поширюються, а поширюються норми передбачені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону від 02 березня 2015 року встановлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів","Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

На виконання вказаного, Верховною ОСОБА_3 України, дійсно в строк до 01.06.2015 року будь-якого закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнято не було, в звязку з чим втрачають чинність норми вказаних законів щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цими законами вже не призначаються. Особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія має призначатись відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

При цьому, на думку суду, слід врахувати, що до статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», Законом від 02.03.2015 року, а відтак і Законом України від 24.12.2015 року, також було внесено зміни щодо обмеження виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року та у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року.

До того ж, пункт 5 Прикінцевих положень Закону від 02.03.2015 року не містить жодних застережень щодо поновлення виплати пенсії у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних.

Крім цього, суд не погоджується із посиланням позивача на п.5 Прикінцевих положень закону від 02.03.2015 року, відповідно до якого з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу", оскільки вказані зміни стосуються призначення пенсії, відповідно до Закону України "Про державну службу", в даному ж випадку предметом спору є відновлення виплати вже призначеної пенсії, а відтак правові норми на які посилається відповідач не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 71, 94, 99, 159, 160, 183-2, 254 КАС України, та на підставі ст.19 Конституції України, норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року, статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", ст.85 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 37 Закону України "Про державну службу", ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області, про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії щодо виплати пенсії, відмовити за їх безпідставністю.

Постанова може бути оскаржена до Вінницького апеляційного, адміністративного суду через Сторожинецький районний суд, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

СУДДЯ: