Справа № 808/889/16
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року о/об 12 год. 12 хв.Справа № 808/889/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., за участю секретаря судового засідання Малої Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області про визнання незаконною відмови у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою

за участі представників:

від позивача - ОСОБА_2

(діє на підставі довіреності № 260 від 05.04.2016)

від відповідача - ОСОБА_3

(діє на підставі довіреності №29 від 08.04.2016)

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить

- визнати незаконними дії Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500 га у приватну власність для ведення фермерського господарства;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області надати і ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500 га у приватну власність для ведення фермерського господарства.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що 12 січня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500 га у приватну власність для ведення фермерського господарства. Однак, листом № 1-8-3-1387/2-16 від 18 лютого 2016 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його заяви, посилаючись на те, що позивачем не враховані норми статті 118 Земельного кодексу України. Однак позивач вказує на те, що ним були подані всі документи передбачені статтею 118 Земельного кодексу України. Таким чином, позивач вважає, що дії відповідача щодо відмови йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500 га у приватну власність для ведення фермерського господарства є незаконними та суперечать вимогам частини 6 статті 118 Земельного кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у письмових запереченнях (вх. №16248 від 26 травня 2016 року) відповідно до яких зазначає, що 18 лютого 2016 року Головним управлінням розглянуто заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 5,25 га, яка розташована на території Чернігівської селищної ради Чернігівського району Запорізької області. Відповідно до вимог частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив та просив суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Відповідно до статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) 26 травня 2016 року сторонам проголошено вступну та резолютивну частину постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Відповідно до статті 41 КАС України, у судовому засіданні здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: комплексу «Камертон».

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши заперечення представника відповідача, вивчивши наявні матеріали та фактичні обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами, суд з'ясував наступне.

11 січня 2016 року ОСОБА_1 з вернуся до начальника Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області із заявою в якій просив останнього надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500га. для ведення фермерського господарства у приватну власність, яка знаходиться у постійному користуванні ФГ «ОСОБА_1В.» згідно Державного акту на право постійного користування серія ЗП 19-501003 зареєстрований за №75 від 23 серпня 1994 року.

До заяви були додані:

- схема розташування земельної ділянки;

- копія паспорта громадянки України ОСОБА_4;

- копія трудової книжки гр. ОСОБА_1;

- копія довідки управління Держземагенства у Токмацькому районі Запорізької області від 20 серпня 2015 року за №27-28-0.5-3593/2-15;

- копія Державного акту на право постійного користування землею серія ЗП 19- 501003 зареєстрований за №75 від 23 серпня 1994 року;

- копія Стагута ФГ «ОСОБА_1В.»;

- копія виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

18 лютого 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області позивачу надано відповідь відповідно до якої зазначено, що: «Відповідно до Закону України «Про фермерське господарство» громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Це положення не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай).

Відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, які зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки, у межах норм безоплатної приватизації, із земель державної власності подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 Кодексу. У клопотанні зазначає цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 2015 року № 584.

При поданні документів не враховано вищевказані норми статті 118 Земельного кодексу України та Закону України «Про фермерське господарство»

Зважаючи на вище зазначене, Головне управління не вбачає підстав для задоволення Вашої заяви».

Не погоджуючись з таким рішенням Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду.

Що стосується позовних вимог про визнання незаконними дії Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500 га у приватну власність для ведення фермерського господарства, то суд вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін, що стосуються даного предмету спору регулюються нормами Конституції України, Земельного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, тощо.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної ОСОБА_5 України з прав людини.

Відповідно до статей 6, 13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, а також кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України визначає закон України «Про фермерське господарство» № 973-IV від 19 червня 2003 року.

Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства, громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Згідно частини 3 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності.

Відповідно частини 1 статті 33 Земельного кодексу України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Згідно частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Пунктом «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною 4 статті 122 Земельного кодексу України визначено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_5 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи встановлено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області, заяву/клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500га., для ведення фермерського господарства у приватну власність, яка знаходиться у постійному користуванні ФГ «ОСОБА_1В.» згідно Державного акту на право постійного користування серія ЗП 19-501003 зареєстрований за №75 від 23 серпня 1994 року отримано 12 січня 2016 року, однак відповідь позивачу надано лише 18 лютого 2016 року, що порушенням строку розгляду звернення позивача.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

У зв'язку з цим судам необхідно враховувати, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, із якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Отже при досліджені адміністративної справи судом встановлено, що зі змісту рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500 га у приватну власність для ведення фермерського господарства не можливо встановити, яким саме вимогам і нормам законодавства не відповідає подане звернення позивача.

Оскаржуване рішення не містить посилань на конкретні приписи нормативно-правових актів, які не були додержані позивачем.

А посилання на те, що позивачем не враховано вимоги статті 118 Земельного кодексу України не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви позивача, оскільки не зазначено, які саме вимоги статті не дотримано позивачем при зверненні.

Тому на підставі зазначено, враховуючи, що відповідачем пропущено строк розгляду заяви позивача та надано необґрунтовану відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500 га у приватну власність для ведення фермерського господарства, без зазначення конкретних порушень, а відповідачем при зверненні до відповідача надано всі необхідні документи передбачені законодавством України, то суд вважає на необхідне в цій частині позовний вимог адміністративний позов задовольнити.

Що стосується позовних вимог про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500 га у приватну власність для ведення фермерського господарства, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні адміністративного позову у цій частині виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20 травня 2013 року «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

До повноважень адміністративного суду відноситься визначення порядку захисту порушеного права, проте суд не може перебирати на себе функції інших органів, зокрема, щодо безумовного зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, оскільки, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій частині, суд зазначає, що відповідно до матеріалів адміністративної справи, судом встановлено, що Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області надано відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з порушенням місячного терміну.

Відповідно до абзацу 2 частини 7 статті 118 Земельного кодексу України у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє ОСОБА_5 Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тобто, позивач не був позбавлений права замовити у місячний строк розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган виконавчої.

З огляду на викладене, вимога позивача про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500 га у приватну власність для ведення фермерського господарства не підлягає задоволенню, оскільки захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійшов відповідного висновку та це підтверджується відповідними доказами.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 11 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із частиною 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із частиною 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 94 КАС України визначено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 2, 7-11, 71, 86, 94, 158, 160-163, 167 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 5,2500 га у приватну власність для ведення фермерського господарства.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 з бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 551 (пятсот пятдесят однієї) гривні 21 копійок.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини 1 статті 254 КАС України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами встановленими статтями 185-186 КАС України.

Суддя Д.В. Татаринов