Справа № 815/2893/16
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2893/16
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2016 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника військово медичного клінічного центру Південного регіону про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ
До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 до начальника військово медичного клінічного центру Південного регіону в якому позивач просить визнати протиправною відмову начальника військово-медичного клінічного центру Південного регіону щодо надання ОСОБА_1 та членам його родини у безоплатному користуванні послугами військово-медичного клінічного центру Південного регіону.

В обґрунтування заявленої правової позиції, позивач зокрема зазначає, що дії керівника військового медичного закладу Міністерства оборони України щодо відмови безоплатного користування мною та членами моєї родини послугами військово-медичного клінічного центру Південного регіону суперечать вимогам законодавства України та порушують мої конституційні права та законні інтереси.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи був повідомлений належним чином і завчасно, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні.

З урахуванням приписів ст. 128 КАС України, зважаючи на те, що у судове засідання прибули не всі особи, які беруть участь у справі, суд вирішив розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Наказом Голови Служби безпеки України № 239-ОС від 19.08.2013 р. ОСОБА_1 був звільнений в запас за пп. «а», «б» п. 62 (за станом здоров`я) (а/с. 11).

26 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Військово-медичного клінічного центру Південного регіону із заявою про вирішення питання щодо безоплатного користування ним та членами його родини послугами військово-медичного клінічного центру Південного регіону (а/с. 7).

10 травня 2016 року за вих. № 2395 ОСОБА_1 надано відповідь, у якій зазначено наступне.

Військово-медичний клінічний центр Південного регіону відповідно до наказу Міністра оборони України від 20.02.2008 року № 59 (п.1.2.), у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Міністра оборони України, начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами, відповідно до п.1.5. наказу МОУ Військово-медичний клінічний центр Південного регіону є бюджетним, багатопрофільним, лікувально-профілактичним та експертним закладом Збройних Сил України, завданням ВМКЦПР є відповідно до п. 2.1.8. організація та проведення амбулаторного, стаціонарного і відновлювального лікування військовослужбовців та осіб, які законодавчо мають право на лікування у закладах охорони здоров`я Збройних Сил України.

Згідно п.1 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», особи у яких є статус ветеранів військової служби мають право на безоплатне користування закладами охорони здоров`я відповідних міністерств та відомств ветеранами яких вони є, так як для цієї категорії осіб щороку з державного бюджету передбачені та виділяються кошти на лікування до відповідного міністерства та відомства.

ОСОБА_1 має статус ветерана Служби безпеки України згідно наданих документів, та як ветеран цього відомства має пільги на безоплатне користування закладами охорони здоров`я Служби безпеки України і може скористатися наданими пільгами згідно чинного законодавства України.

Крім того, позивача повідомлено, що між Військово-медичним клінічним центром Південного регіону та підрозділом Служби безпеки України повинен бути укладений договір про надання медичної допомоги працівникам та ветеранам Служби безпеки України де буде визначений механізм надання медичне допомоги та відшкодування витрат на ці послуги.

Оскільки такий договір відсутній, законних підстав для надання ОСОБА_1 та членам його родини безоплатної медичної допомоги Військово-медичним клінічним центром Південного регіону не має (а/с. 8-9).

Надаючи належну правову оцінку суд виходив з наступного.

Законодавство України про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів України, що регулюють суспільні відносини у сфері соціального захисту громадян.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України №203/98-ВР, ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та членам їх сімей надаються пільги, зокрема, на: безоплатне користування закладами охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, інших центральних органів виконавчої влади та військових формувань; першочергове безоплатне придбання ліків за рецептами лікарів; першочергове медичне обстеження, диспансеризація та госпіталізація; першочергове безоплатне зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів), безоплатне забезпечення протезами та протезно-ортопедичними виробами.

Відповідно до ч. 2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", члени сімей військовослужбовців та осіб, звільнених у запас або у відставку, а також військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки, якщо ці особи прослужили у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях та правоохоронних органах не менш як 20 календарних років, мають право на медичне обслуговування у закладах Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", фінансування охорони здоров`я здійснюється за рахунок Державного бюджету України та місцевих бюджетів, фондів медичного страхування, благодійних фондів та будь-яких інших джерел, не заборонених законодавством. Відомчі та інші заклади охорони здоров`я, що обслуговують лише окремі категорії населення за професійною, відомчою або іншою не пов`язаною із станом здоров`я людини ознакою, фінансуються, як правило, за рахунок підприємств, установ і організацій, які вони обслуговують.

Як встановлено судом, позивач є звільненим у запас військовослужбовцем та ветераном військової служби СБУ, що підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 , яке діє на всій території України та дає право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів військової служби (а/с. 10).

Відповідно до статті 27 Закону України "Про Службу безпеки України", держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України.

Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , цього Закону, інших актів законодавства.

Право на пільги зберігається за військовослужбовцями Служби безпеки України, яких звільнено зі служби за віком, через хворобу або за вислугою років.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 року № 1923 затверджено "Порядок надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями", яким визначено механізм надання лікувально-профілактичної допомоги, проведення санаторно-курортного лікування, військово-лікарської, лікарсько-льотної, судово-медичної, судово-психіатричної експертиз, патолого-анатомічних досліджень, забезпечення лікарськими і протезними засобами (далі - медична допомога) осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців, які проходять строкову військову службу та військову службу за контрактом, Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ МВС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та інших військових формувань, Держспецтрансслужби, у тому числі курсантів і слухачів військово-навчальних закладів (далі - військовослужбовці) у військово-медичних закладах інших військових формувань (Порядок №1923).

Відповідно до п.2 Порядку №1923, медична допомога військовослужбовцям надається військово-медичними закладами інших військових формувань у разі відсутності за місцем проходження ними військової служби військово-медичних закладів відповідних військових формувань або відсутності у них необхідних відділень, фахівців чи спеціального медичного обладнання та у невідкладних випадках. Витрати на надання медичної допомоги військовослужбовцям у військово-медичних закладах інших військових формувань відшкодовуються цим закладам центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування, в яких проходять службу зазначені військовослужбовці, за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання цих військових формувань (п.3 Порядку №1923). Пунктом 5 цього ж Порядку встановлено, що надання медичної допомоги у військово-медичних закладах інших військових формувань провадиться за наявності засвідченого відповідною печаткою направлення уповноваженої на його видачу посадової особи, в якому зазначається міністерство, інший центральний орган виконавчої влади, якому підпорядковане військове формування, місцезнаходження і банківські реквізити органу військового управління (військової частини), уповноважена посадова особа якого буде здійснювати оплату, та медичний висновок про необхідні види і обсяги медичної допомоги.

Відповідно до п. 11 Порядку № 1923 пенсіонерам з числа військовослужбовців, яким відповідно до законодавства надані пільги щодо безоплатного користування військово-медичними закладами відповідних військових формувань, медична допомога у військово-медичних закладах інших військових формувань надається на умовах, передбачених цим Порядком для надання медичної допомоги військовослужбовцям.

Отже, витрати за надання медичної допомоги військовослужбовцям та ветеранам у військово-медичних закладах інших військових формувань відшкодовується цим закладам центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані військові формування за рахунок коштів, передбаченим державним бюджетом на утримання цих військових формувань.

Приймаю чи до уваги приписи постанови КМУ від 18.10.1999 року №1923, в спірних правовідносинах, між Військово-медичним клінічним центром Південного регіону (Міністерство оборони України) та підрозділом Служби безпеки України повинен бути укладений договір про надання медичної допомоги працівникам та ветеранам Служби безпеки України в м. Одесі та Одеської області, який в свою чергу визначить механізм надання медичної допомоги та відшкодування витрат на ці послуги визначеної категорії осіб.

Крім цього, слід звернути увагу на наступне.

Заява позивача від 26.04.2016 р. містить 2 питання, на які позивач бажав отримати відповідь:

- чи відноситься військово - медичний клінічний центр Південного регіону до закладу охорони здоров`я Міністерства оборони України;

- чи має позивач та члени його родини право на безоплатне користування послугами військово - медичного клінічного центру Південного регіону, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Вказана заява подана відповідно до Закону України "Про звернення громадян" з метою отримання відповідних роз`яснень щодо розповсюдження на нього та членів його родини приписів деяких законів України.

При цьому жодного посилання на бажання отримати послугу медичного характеру заява не містить.

На вказану заяву позивач отримав відповідь від 10.05.2016 р. вих. № 2395 військово медичного клінічного центру Південного регіону з роз`ясненням щодо статусу цього закладу, як закладу охорони здоров 'я з посиланням на приписи національного законодавства, яке регламентує його діяльність.

Крім того, відповідь містить роз`яснення щодо категорії осіб, які мають право на отримання пільг на безоплатне користування закладами охорони здоров`я.

Також лист від 10.05.2016 р. вих. № 2395 роз`яснює процедуру отримання послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.1999 року № 1923 "Порядок надання медичної допомоги у військово-медичних закладах і взаєморозрахунків за неї між військовими формуваннями".

З огляду на викладене суд вважає, що військово - медичний клінічний центр Південного регіону не відмовляв позивачу в наданні послуг.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 122, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.