Справа № 810/309/16
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/309/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кушнова А.О. Суддя-доповідач: Глущенко Я.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Чорної Н.С.,

за участю:

представника позивача - Самойленка К.В.,

представника відповідача - Борисова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Овостар» до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року,

У с т а н о в и в:

ТОВ «Овостар» звернулося у суд із позовом до Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 04.11.2015 №.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись із постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, встановивши реальність господарських операцій позивача із контрагентом, на підставі яких ним сформовано податковий кредит.

З такими висновками суду не можна не погодитися.

Колегією суддів установлено, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за січень 2014 року, за підсумками якої складено акт від 19 жовтня 2015 року №1803/1501/32086437 та виявлено порушення п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду в сумі 72 462,85, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду по декларації з ПДВ за січень 2014 року.

У зв'язку із наведеним, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.11.2015 №, яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на 72 462,85 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням контролюючого органу та результатами його адміністративного оскарження, позивач звернувся у суд.

Обговорюючи правомірність спірного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із матеріалів справи, підставою прийняття спірного рішення був висновок відповідача про завищення позивачем від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду на суму 72 462,85 грн за січень 2014 року, яке сформоване на підставі взаємовідносин із ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс». Зі змісту акту перевірки слідує, що єдиним обґрунтуванням вказаного висновку є існуюча розбіжність на зазначену суму між показниками податкового кредиту позивача та показниками податкового зобов'язання із ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс» за січень 2014 року, яка виникла на підставі коригування показників контрагента в АІС «Податковий блок» на підставі акту Тетіївської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області від 29.08.2014 №292/220/37917901 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс» з питань дотримання вимог податкового законодавства за листопад 2013 року, січень - березень 2014 року при взаємовідносинах з ТОВ «Поберіжжя». Із указаного акту слідує, що контролюючий орган, на підставі пояснень директора ТОВ «Поберіжжя» про непричетність його до господарської діяльності цього підприємства, дійшов висновку, про відсутність реального характеру поставок соняшника та сої від ТОВ «Поберіжжя» до ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», зокрема, в січні 2014 року. Як наслідок, відповідач дійшов висновку про неправомірність отримання податкової вимоги позивачем на підставі відносин із ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс» в січні 2014 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.

Основним нормативно-правовим актом, що регулює спірні правовідносини, є Податковий кодекс України.

За визначенням цього Кодексу, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14).

Підпунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Кодексу датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За правилами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка має містити визначені цією статтею обов'язкові реквізити.

Згідно пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця.

Приписами пунктів 201.7, 201.8, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, формування податкового кредиту є відображенням наслідків господарських операцій у податковій звітності.

Податкова звітність ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку, який є обов'язковим.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у частині 1 встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Вимоги до первинних документів встановлені частиною 2 цієї статті.

За визначеннями цього Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, будь-які документи можна вважати первинними, що є підставою для їх врахування в податковому обліку, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відтак, необхідною умовою для віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту є факт дійсного проведення господарських операцій, обумовлених відповідними угодами, що має засвідчуватись належними первинними документами.

Виходячи із викладеного, перевірці підлягає реальність здійснення між позивачем та його контрагентом спірних господарських операцій. При цьому, докази, на обґрунтування доводів сторін, відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні оцінюватись судом у їх сукупності.

Колегією суддів установлено, що в період, за який проводилась податкова перевірка, позивач був суб'єктом господарювання і платником податку на додану вартість; перебував на обліку в Васильківській об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області. Під час податкової перевірки з'ясовано, що фактичним видом його діяльності було виробництво харчових продуктів. За даними КВЕД: виробництво інших харчових продуктів, не віднесених до інших угрупувань; неспеціалізована оптова та роздрібна торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; надання в оренду сільськогосподарських машин і устаткування, власного чи орендованого нерухомого майна.

Господарська діяльність контрагента позивача - ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс», згідно КВЕД, полягає у наступному: оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; виробництво продуктів борошномельно-круп'яної промисловості, оптова торгівля хімічними продуктами, іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними і молюсками.

Як убачається із матеріалів справи, між ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс» (постачальник) та ТОВ «Овостар» (покупець) було укладено договір поставки №ОВ-13/11/13-1ТП від 13 листопада 2013 року. Предметом поставки був соняшник.

До вищевказаного договору поставки було складено специфікації: №1 від 13.11.2013, №2 від 11.01.2014, №3 від 13.01.2014, №4 від 14.01.2014, №5 від 27.01.2014.

Відповідно до умов договору протягом січня 2014 року ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс» поставило позивачу соняшник на загальну суму 613 639,00 грн, загальною кількістю 186,55 тон, що підтверджується видатковими накладними.

Зазначена кількість соняшнику в повному обсязі була поставлена до ТОВ «Овостар» за адресою поставки, визначеною у договорі, що підтверджується товарно-транспортними накладними.

Контрагентом надано позивачу посвідчення про якість товару, що був предметом поставки.

Відповідно до рахунків-фактур на здійснення оплати вартості товару, копії яких наявні в матеріалах справи, позивачем було здійснено часткову оплату.

Зазначені господарські операції відображені позивачем у бухгалтерському обліку, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку №631 та карткою рахунку №631 за січень 2014 року.

За фактом поставок контрагентом виписано позивачу податкові накладні, які були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується витягом із цього реєстру.

Суми сплаченого постачальнику податку на додану вартість включені позивачем до складу податкового кредиту та відображено у додатку №5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів (Д5)» до декларації з податку на додану вартість за січень 2014 року, а факт отримання вищевказаних податкових накладних відображений у відповідному реєстрі виданих та отриманих податкових накладних.

Позивачем доведено подальше використання придбаного у ТОВ «Агрофірма Грейн Плюс» у січні 2014 року насіння соняшника шляхом передачі його на переробку ТОВ «Яснесвіт» та подальшої реалізації виробленого продукту на експорт та в межах України. Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями угод із контрагентами-покупцями та відповідними первинними й супровідними документами.

Таким чином, позивачем надано суду первинні бухгалтерські та інші документи, які складені під час господарських відносин із контрагентом, які підтверджують дійсні поставки останнім позивачу товару, доведено прямий зв'язок відповідних операцій із його господарською діяльністю та рух активів у процесі їх здійснення.

На момент здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також був зареєстрованим платником податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мав право нараховувати цей податок та складати податкові накладні на кожну поставку товарів.

Тобто, спірні правовідносини відбулись між правосуб'єктними платниками податків і, до того ж, відповідають звичайній для цих підприємств господарській діяльності згідно КВЕД.

Під час податкової перевірки контролюючим органом не висловлено жодних зауважень до змісту та форми документів, які складались між позивачем та його контрагентами. Більш того, із акту податкової перевірки взагалі не вбачається, що посадовими особами податкової інспекції досліджувались відповідні первинні документи, здійснювався їх аналіз та надавалась оцінка фактам, які вони підтверджують.

Висновки податкової інспекції про порушення позивачем податкового законодавства ґрунтуються виключно на розбіжності показників податкового кредиту позивача та податкових зобов'язань його контрагента, виявлені в АІС «Податковий блок».

Проте, такі доводи контролюючого органу є безпідставними, адже за правилами податкового законодавства, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов'язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов'язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Податкове законодавство України не ставить у залежність виникнення у платника податків права на формування податкового кредиту та від'ємного значення податку на додану вартість від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб'єктом господарювання. Невиконання податкового обов'язку тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо порушника, а не його контрагентів, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання першим незаконної податкової вигоди.

Така правова позиція узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини, висловленою, зокрема, у рішеннях від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» та від 22 січня 2009 року у справі «Булвес» АД проти Болгарії».

Таким чином, доводи відповідача, покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи, позаяк є необґрунтованими та суперечать чинному на час спірних правовідносин податковому законодавству. Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо протиправності спірного рішення та наявності підстав для його скасування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого суду та не свідчать про порушення цим судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін на підставі пункту 1 статті 198 та статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як убачається із матеріалів справи, при поданні апеляційної скарги відповідачем не було надано доказів сплати судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 червня 2016 року скаржнику відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення апеляційним судом.

Оскільки станом на момент вирішення справи доказів відповідної сплати судового збору апелянтом суду не надано, відповідно до статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням положень Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 110% від ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру, яка становить 1515,80 грн.

Керуючись ст.ст. 88, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з Васильківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (код платника (код за ЄДРПОУ) - 39465226; адреса платника: 08600, Київська область, місто Васильків, вулиця Декабристів, будинок 45) на користь спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38004897; банк отримувача - ГУДКСУ у м. Києві; код банку отримувача (МФО) - 820019; рахунок отримуавача - 1007; код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн, 80 (вісімдесят) коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складений 14 липня 2016 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.