Справа № 826/17437/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС у Луганській області на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС у Луганській області про скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року задоволено частково: визнано протиправним та скасувати наказ МВС України від 21.08.2014 року № 926 в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ за пунктом 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу); поновити ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого управління карного розшуку ГУ МВС України у Луганській області з 21.08.2014 року; стягнуто з ГУ МВС у Луганській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.08.2014 року по день постановлення судового рішення в сумі 53 676,48 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачі по справі, кожен окремо, подали апеляційні скарги, в якій просять апеляційну інстанцію скасувати незаконну, на їх думку, постанову суду першої інстанції та постановити нову про відмову в задоволені позовних вимог.

Апелянти посилаються на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є на їх переконання підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підполковник міліції ОСОБА_2 з 05 вересня 1995 року по 21 серпня 2014 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно доручення Головного управління МВС України в Луганській області від 18 березня 2014 року № 365 «Про доручення тимчасового виконання обов'язків» у зв'язку зі службовою необхідністю з 19 березня 2014 року на позивача покладено тимчасове виконання службових обов'язків начальника Лисичанського міського відділу Головного управління МВС України у Луганській області.

У період з 26 липня 2014 року по серпень 2014 року позивач був відряджений до Сватівського РВ, що підтверджується посвідченням про відрядження № 0001885.

Наказом МВС України №926 від 21 серпня 2014 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Лисичанського МВ, Рубіжанського МВ, Сєвєродонецького МВ та УКР ГУ МВС України у Луганській області» за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, порушення статті 65 Конституції України, частини 3 статті 3, частини 1 статті 5 Закону України «Про міліцію» та Присяги працівника органів внутрішніх справ України, керуючись статтями 2, 5, 7, 12, 14 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), підполковника міліції ОСОБА_2, старшого оперуповноваженого управління карного розшуку Головного управління МВС України у Луганській області, звільнено з органів внутрішніх справ України за пунктом 66 Положення (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Наказом МВС України від 21 серпня 2014 року №1642 о/с «По особовому складу» підполковника міліції ОСОБА_2, старшого оперуповноваженого управління карного розшуку Головного управління МВС України у Луганській області звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 66 Положення (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Наказом Головного управління МВС України у Луганській області від 24 вересня 2014 року № 295 о/с «По особовому складу» підполковника міліції ОСОБА_2, старшого оперуповноваженого управління карного розшуку Головного управління МВС України у Луганській області, звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 66 Положення (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Вважаючи наказ МВС України №926 від 21 серпня 2014 року в частині звільнення ОСОБА_2.з органів внутрішніх справ за пунктом 66 Положення (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ МВС України №926 від 21 серпня 2014 року не містить посилань на обставини, з якими відповідач пов'язував звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ; в наказі не зазначено підставу його прийняття та дату звільнення позивача. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що службове розслідування перед звільненням позивача не проводилось, а твердження відповідача про скоєння позивачем вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 1 Дисциплінарного статуту, визначено, що службовою дисципліною є дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Види дисциплінарних стягнень за порушення службової дисципліни наведені в статті 12 Дисциплінарного статуту, найсуворішим з яких є звільнення з органів внутрішніх справ, що застосовується як крайній захід дисциплінарного впливу.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень на осіб рядового і начальницького складу врегульовано статтею 14 Дисциплінарного статуту.

Зокрема, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органів внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Підстави звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу, в тому числі за порушення дисципліни, вчинення адміністративного чи кримінального правопорушення, встановлені пунктами 63 - 65 Положення.

Окремо пунктами 66 і 67 цього Положення передбачені підстави звільнення зі служби за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, та за вчинення злочину або адміністративного корупційного правопорушення.

Відповідно до пункту 66 Положення особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ.

За змістом наведених норм, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за своєю суттю межує з адміністративним або кримінальним правопорушенням і полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

При цьому, чинне законодавство України не містить нормативного визначення поняття «вчинок, що дискредитує звання рядового і начальницького складу», відтак, таке поняття є оціночним та пов'язане із невиконанням чи неналежним виконанням службових обов'язків, порушенням вимог чинного законодавства України, що в обов'язковому порядку повинно дискредитувати високе звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним.

Так, зі спірного наказу вбачається, що позивача було звільнено з органів внутрішніх за пунктом 66 Положення (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу).

Як було встановлено судом першої інстанції, службове розслідування перед звільненням позивача не проводилось, а спірний наказ МВС України від 21 серпня 2014 року № 926 не містить жодних посилань на обставини, з якими відповідач пов'язував звільнення ОСОБА_2, з органів внутрішніх справ, у зв'язку з чим він є протиправним та підлягає скасуванню.

Також, колегія суддів звертає увагу, що процесуальні документи (постанова про порушення кримінального провадження, обвинувальний вирок суду в кримінальній справі, постанова про закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав, або постанова суду в адміністративній справі, якщо вони набрали законної сили), які доводять скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу відносно позивача, відсутні в матеріалах справи.

Тобто, такий вид припинення служби в органах внутрішніх справ, як звільнення за пунктом 66 Положення, є самостійною підставою для звільнення осіб рядового і начальницького складу, а не звільненням за порушення дисципліни, проте факт скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу, який став підставою для звільнення, повинен бути доведеним.

За загальним правилом будь-яке звільнення особи має бути обґрунтованим, тобто, мати чітко вказану підставу для звільнення, передбачену Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ, в даному випадку.

Проте, виходячи з наведеного в сукупності, відповідачами вказаних законодавчих вимог виконано не було.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача на підставі наказу № 926 від 21.08.2014 року є необґрунтованим, а наказ в частині звільнення позивача на підставі пункту 66 Положення підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 18 Дисциплінарного статуту, такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

Водночас, а ні спірний наказ МВС України від 21.08.2014 року № 926, а ні наказ МВС України від 21.08.2014 року № 1642 о/с «По особовому складу», не містять жодних посилань на підтвердження обставин, на які посилається відповідач, також, зазначені накази не визначають дату звільнення позивача з органів внутрішніх справ, що не узгоджується із приписами Положення та Дисциплінарного статуту.

У зв'язку з тим, що встановлено протиправність звільнення позивача із займаної посади, вимога про стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 21.08.2014 року по день ухвалення судового рішення правомірно задоволена судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, аби у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів зазначає, що відповідачами не було доведено законність та обґрунтованість оскаржуваного наказу, а тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС у Луганській області - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 вересня 2015 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 12.07.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Степанюк А.Г.

Василенко Я.М.