Справа № 398/4994/15-а
Суддя: Голосеніна Т. В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/4994/15-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

"06" липня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Голосеніної Т.В.,

з участю секретарів - Черкасовій Ж.О., Шаповал І.Ф.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2015 року позивачка звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України, в якому просить з урахуванням уточнень від 24 червня 2016 року суд визнати протиправною відмову відповідача у призначенні їй пенсії по втраті годувальника - чоловіка ОСОБА_5, який помер 08 червня 2015 року, згідно ч. 10 ст.37 Закону України «Про державну службу» та зобовязати відповідача призначити позивачці пенсію у звязку з втратою годувальника ОСОБА_5 у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника без обмежень максимальним розміром пенсії, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії 01 липня 2015 року.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що з 27 січня 1978 року позивачка перебувала в шлюбі із своїм чоловіком ОСОБА_5, який помер 08.06.2015 року. ОСОБА_5 з 27.10.1997 року до 08.06.2013 року працював на посаді судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Оскільки позивачка досягла пенсійного віку, то являлась непрацездатним членом сімї померлого державного службовця. Після смерті чоловіка вона звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника. При цьому надала необхідні документи, які підтверджували стаж роботи померлого чоловіка та його заробітну плату. Проте відповідачем 17.07.2015 року відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про державну службу» з підстав ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання, призначаються відповідно до спеціальних законів, зокрема відповідно до Закону України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів». Крім того, у листі-відмові відповідач зазначив, що на законодавчому рівні на цей час не врегульоване питання про призначення пенсій суддям у відставці відповідно до Закону України «Про державну службу» із розміру суддівської винагороди. Представник позивача зауважив, що рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення, на які відповідач посилався як на підстав відмови, а тому просив суд задовольнити позов повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти позову та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Зазначила, що Конституційний суд України не є законодавчим органом, а тому дії відповідача є законними і в задоволенні позову слід відмовити.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 27.01.1978 року позивач перебувала у шлюбі із ОСОБА_5, який працював на посаді судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з 27.10.1997 року. 08.06.2015 року ОСОБА_5 помер. Після смерті чоловіка, позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Олександрії та ОСОБА_4 районі Кіровоградської області, яке згодом реорганізовано в Олександрійське обєднане управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника. При цьому надала документи, які підтверджували суддівський стаж померлого та його заробітну плату. Розпорядженням №174408 від 08.07.2015 року позивачці відмовлено у переведенні на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про державну службу», оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання, призначаються відповідно до спеціальних законів, зокрема відповідно до Закону України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів». Також підставою відмови відповідачем зазначено, що на законодавчому рівні не врегульоване питання про призначення пенсій суддям у відставці відповідно до Закону України «Про державну службу» із розміру суддівської винагороди. Відповідачем пенсія по втраті годувальника була визначена в розмірі 1866,03 грн.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини суд відзначає, що відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції чинній на момент звернення позивачки із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника) судді, який вийшов у відставку, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент звернення позивачки із заявою про перехід на пенсію по втраті годувальника) визначено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім'ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім'ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Право на призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім'ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Частинами 2,3 ст.133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» передбачено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Викладене свідчить, що законодавчо пенсійне забезпечення суддів прирівняне до пенсійного забезпечення державних службовців, померлий ОСОБА_5 на момент смерті мав на посаді судді стаж роботи, який давав право на отримання пенсії за Законом України «Про державну службу», а тому його дружина має право на призначення пенсії у звязку з втратою годувальника у розмірі 70 відсотків заробітної плати годувальника.

Такий висновок не спростовується запереченнями представника позивача проти позову, оскільки пенсійне забезпечення суддів на момент звернення позивачки за переведенням на пенсію по втраті годувальника прирівняне до пенсійного забезпечення державних службовців, а єдиним видом оплати праці суддів є суддівська винагорода, тому саме її розмір є базовим показником для нарахування усіх видів пенсій.

Крім того, підставою відмови відповідачем у переведенні на пенсію по втраті годувальника згідно Закону України «Про державну службу» було ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання, призначаються відповідно до спеціальних законів, зокрема відповідно до Закону України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів».

Проте рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення норми пункту 5 розділу III Закону України від 2 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Крім цього, цим же рішенням Конституційний Суд Українивизнано неконституційними положення абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону «Про судоустрій і статус суддів» щодо встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Так, відповідно до першого, другого речень абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону «Про судоустрій і статус суддів» в редакціях Закону Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не міг перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Проте у рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 зазначено, що КСУ уже розглядав питання про недопустимість визначення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, зокрема у рішеннях від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013. У цих рішеннях Конституційний Суд України наголошував, що закріплення в законі максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів обмежує гарантії їх незалежності.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення першого, другого речень абзацу шостого частини пятої статті 141 Закону «Про судоустрій і статус суддів» в редакціях Закону Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року щодо встановлення максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці суперечать частині першій статті 126 Основного Закону України.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у звязку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

На підставі викладеного, дії відповідача щодо відмови у призначенні з 01.07.2015 року пенсії по втраті годувальника ОСОБА_3 на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а не у відповідності із статтею 37 Закону України «Про державну службу» є протиправними.

Для гарантування дотримання та захисту прав та інтересів особи від порушень з боку субєкта владних повноважень необхідним є зобовязання відповідача ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України призначити ОСОБА_3 пенсію у звязку з втратою годувальника чоловіка ОСОБА_5, який помер 08 червня 2015 року, згідно частини 10 статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 70 відсотків заробітної плати померлого годувальника без обмежень максимальним розміром пенсії, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії 01 липня 2015 року.

Керуючись ст.ст.133,141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», ст.37 Закону України «Про державну службу», рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016, ст.ст. 6, 8,9, 11, 159-163 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій протиправними та зобовязати вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірною відмову ОСОБА_4 обєднаного управління Пенсійного фонду України у призначенні ОСОБА_3 пенсії по втраті годувальника чоловіка ОСОБА_5, який помер 08 червня 2015 року, згідно частини 10 статті 37 Закону України «Про державну службу».

Зобовязати Олександрійське обєднане управління Пенсійного фонду України призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію у звязку з втратою годувальника чоловіка ОСОБА_5, який помер 08 червня 2015 року, згідно частини 10 статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 70 відсотків заробітної плати померлого годувальника без обмежень максимальним розміром пенсії, починаючи з дня звернення за призначенням пенсії 01 липня 2015 року.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складання постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України з дня отримання копії постанови у повному обсязі, апеляційної скарги.

Суддя