Справа № 820/2486/16
Суддя: Бенедик А.П.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 р.Справа № 820/2486/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бенедик А.П.

Суддів: Калиновського В.А. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Тітової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2016р. по справі №820/2486/16

за позовом ОСОБА_1

до Харківського міського центру зайнятості, третя особа Державна служба зайнятості України

про визнання дій та бездіяльності незаконними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду із адміністративним позовом до Харківського міського центру зайнятості, третя особа Державна служба зайнятості України, в якому просить:

- визнати бездіяльність Харківського міського центру зайнятості у сприянні його зайнятості під час здійснення прийому 14.03.2016 незаконною;

- визнати бездіяльність Харківського міського центру зайнятості у сприянні йому у підборі підходящої роботи під час здійснення прийому 14.03.2016 незаконною;

- визнати дії Харківського міського центру зайнятості в опрацюванні вакансії "Спеціаліст державної служби" у Господарському суді Луганської області під час прийому 14.03.2016, умови праці якої можуть не відповідати стану його здоров'я, підтвердженому медичною довідкою № 265 від 30.01.2015 незаконними;

- визнати дії Харківського міського центру зайнятості під час здійснення прийому 14.03.2016 не вказавши йому джерела, де він зобов'язаний самостійно ознайомитись та опрацювати вакансії незаконними;

- визнати дії Харківського міського центру зайнятості під час здійснення прийому 14.03.2016 в ненаданні йому переліку вакансій підходящої роботи, з якими він зобов'язаний був самостійно ознайомитись та опрацювати незаконними.

В обґрунтування позову зазначив, що незаконні дії та бездіяльність відповідача порушили його права на отримання соціальних послуг на випадок безробіття та на пошук роботи із врахуванням стану його здоров'я.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до неправомірного висновку про правомірність оскаржуваних дій відповідача.

Відповідач надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об'єктивність рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 зареєстрований Харківським міським центром зайнятості як такий, що шукає роботу.

Відповідно до наказу № 25.11.2014 року № НТ 141125 позивачу поновлення статусу безробітного та відмовлено у призначенні допомоги по безробіттю.

В період перебування на обліку позивач отримав соціальні послуги, передбачені чинним законодавством, а саме: консультаційні послуги з питань працевлаштування та реєстрації в службі зайнятості.

Так, під час прийому 14.03.2016 року спеціалістом з працевлаштування Морозовою О.В. при перегляді вакансій "викладач з соціальної педагогіки", "соціолог", були виявлені відсутність їх як актуальних, вакансія за посадою "юрист" з рівнем вимог відповідно до освіти позивача (бакалавра прав) також не були заявлені. Опрацьована вакансія "спеціаліст державної служби" у Господарському суді Луганської області. Аналізуючи характеристику вакансії, виявилось, що ця вакансія актуальна, передбачає роботу в архіві суду для забезпечення зберігання документів після закінчення провадження у справі, в зв'язку з чим направлення не було видано. Також, під час прийому безробітному запропоновано самостійно ознайомитись з наявними вакансіями в Інтернет-ресурсах, ЗМІ, у к.102 на першому поверсі Харківського міського центру зайнятості та повідомити про результат пошуку на наступному прийомі, про що зроблено відповідний запис у додатку №1 до ПК.

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваних дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ст.43 Конституції України, Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування; безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи; зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи; вакансія -вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа; працевлаштування - комплекс правових, економічних та організаційних заходів, спрямованих на забезпечення реалізації права особи на працю.

Статус безробітного надається особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (ч.2 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно ч.2 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення", зареєстровані безробітні зобов'язані: самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів; дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов'язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення; інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 має повну вищу освіту за спеціальністю соціологія, закінчив Харківський національний університет ім. В.Н. Каразіна у 2005 році. Крім того, позивач також має базову вищу освіту за спеціальністю право, бакалавр, кваліфікація юрист, закінчив Харківський національний університет внутрішніх справ у 2009 році.

Як вказує відповідач, під час прийому 14.03.2016 року спеціалістом з працевлаштування Морозовою О.В. при перегляді вакансій "викладач з соціальної педагогіки", "соціолог", були виявлені відсутність їх як актуальних, вакансія за посадою "юрист" з рівнем вимог відповідно до освіти позивача (бакалавра права) також не були заявлені. Самостійно підібраних варіантів працевлаштування особа не надала. Посади юриста, юрисконсульта надаються роботодавцями, як правило, із вимогами до освітнього рівня та стажу роботи за посадою (наприклад, магістр права та декілька років роботи за фахом), або як спеціалізоване робоче місце для інвалідів.

В зв'язку з чим, опрацьована вакансія "спеціаліст державної служби" у Господарському суді Луганської області. Аналізуючи характеристику вакансії, виявилось, що ця вакансія актуальна, передбачає роботу в архіві суду для забезпечення зберігання документів після закінчення провадження у справі. Таким чином, направлення не було видано.

За таких умов, безробітному запропоновано самостійно ознайомитись з наявними вакансіями в Інтернет-ресурсах, ЗМІ, у к.102 на першому поверсі Харківського міського центру зайнятості та повідомити про результат пошуку на наступному прийомі, про що зроблено відповідний запис у додатку №1 до ПК.

Відповідач зазначив, що Харківський міський центр зайнятості пропонує і опрацьовує тільки ті вакансії, які є актуальними на час прийому безробітного та подаються виключно роботодавцями до центру зайнятості, відповідно до звітності за формою 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу".

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання незаконною бездіяльності відповідача у сприянні позивачу зайнятості та підборі підходящої роботи під час здійснення прийому 14.03.2016 року.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо опрацювання під час прийому 14.03.2016 року вакансії "Спеціаліст державної служби" у Господарському суді Луганської області, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення", підходящою для безробітного вважається робота, що відповідає освіті, професії (спеціальності), кваліфікації особи з урахуванням доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради. Заробітна плата повинна бути не нижче розміру заробітної плати такої особи за останнім місцем роботи з урахуванням середнього рівня заробітної плати, що склався у регіоні за минулий місяць, де особа зареєстрована як безробітний.

Під час пропонування підходящої роботи враховується тривалість роботи за професією (спеціальністю), кваліфікація, досвід, тривалість безробіття, а також потреба ринку праці.

Проте, згідно ч.3 цієї ж статті Закону, у разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров'я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Також, відповідно до п. 19 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку громадян, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року N 198 (далі - Порядок №198), у разі коли протягом шести місяців з дня реєстрації безробітному неможливо підібрати роботу за професією, підходящою є робота, що потребує зміни професії з урахуванням його здібностей, стану здоров'я, професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Згідно ч. 8 ст. 46 Закону України "Про зайнятість населення", підходящою для безробітного не може вважатися робота, якщо: місце роботи розташовано за межами доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої державної адміністрації, виконавчого органу відповідної ради; умови праці не відповідають правилам і нормам, встановленим законодавством про працю та охорону праці (в тому числі якщо на запропонованому місці роботи порушуються встановлені законом строки виплати заробітної плати); умови праці на запропонованому місці роботи не відповідають стану здоров'я громадянина, підтвердженому медичною довідкою.

Відповідно до п. 22 Порядку №198, підходящою не може бути робота у разі, коли: вона пов'язана із зміною місця проживання безробітного без його згоди; місце роботи розташоване за межами доступності транспортного обслуговування, встановленої рішенням місцевої держадміністрації, виконавчого органу відповідної ради; умови праці не відповідають правилам і нормам, встановленим законодавством про працю та охорону праці, стану здоров'я особи, що підтверджено медичною довідкою; заробітна плата нижча, ніж встановлений законом розмір мінімальної заробітної плати, або не забезпечуються гарантії щодо її своєчасної виплати.

Тобто, законодавцем чітко визначено перелік робіт, які не можуть вважатися для безробітного підходящими.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що за технологією прийому, серед інших заходів по сприянню працевлаштуванню, проводяться наступні:

- опрацювання вакансії - спільний розгляд вакантної посади, та попередній дзвінок до роботодавця з уточненням вимог до претендента, уточненням умов праці та згодою на переговори з претендентом. Після дзвінка до роботодавця проводиться співбесіда з клієнтом, і, якщо роботодавець не заперечує, а безробітний згоден на переговори, видається направлення на працевлаштування, про що ставиться відповідна відмітка у додатку до ПК № 1, яка підтверджується клієнтом. У разі відмови роботодавця від переговорів, або незгоди клієнта, ставиться відповідна відмітка, яка засвідчується підписом безробітного;

- перегляд вакансій - під час прийому спільний перегляд з клієнтом варіантів працевлаштування за підходящою для клієнта роботою серед усіх наявних вакансій на час відвідування. При цьому, враховуючи обмежений час прийому, пошук за професіями, який задається, не завжди має позитивний результат.

Таким чином, оскільки умови праці можуть бути визначені тільки за конкретною посадою, з урахуванням стану здоров'я при застосуванні на цій посаді праці конкретного робітника. Це є питанням при переговорах між робітником та роботодавцем.

Як вбачається з наявної в матеріалах медичної довідки № 265 від 30.01.2015 року, яка видана Харківською міською поліклінікою № 20, позивачу за родом хвороби не рекомендована праця, пов'язана з підйомом вантажів понад 5 кг, тривалим перебуванням на ногах, переохолодженням, психоємоційним перевантаженням постійно.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем з метою вирішення питання щодо подальшого працевлаштування позивача, були направлені головному лікарю Харківської міської поліклініки №20 запити щодо надання рекомендацій до праці позивача.

Відповідач вказує, що підбір роботи для безробітного проводиться у відповідності до ст.46 Закону України "Про зайнятість населення" та з урахуванням висновку медичного закладу від 30.01.2015 року.

Так, під час прийому позивача 14.03.2016 року провідним фахівцем з працевлаштування Морозовою О.В. опрацьована вакансія "спеціаліст державної служби" в Господарському суді Луганської області. Аналізуючи характеристику вакансії, виявилось, що ця вакансія актуальна, передбачає роботу в архіві суду для забезпечення зберігання документів після закінчення провадження у справі.

При опрацюванні та підборі вакансій взято до уваги лист від 30.12.2015 року №1561 за підписом головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я "Харківська міська поліклініка №20", яким повідомлено, що визначити придатність до праці по будь-якій професії можливо тільки при вказівки роботодавцем характеристики умов праці. Перелік професій, які потребують психоемоційних перевантажень передбачені наказом МОЗ України та Державним комітетом України по нагляду за охороною праці № 263/121 від 23.09.1994 року "Про затвердження Переліку робіт, де є потреба в професійному доборі".

На підставі викладеного, направлення не було видано.

Також відповідач зазначив, що після погодження дати та часу наступного прийому безробітному було запропоновано завірити підписом надані послуги, проте ставити підписи він відмовився, сфотографував сторінку додатку № 1 до персональної картки та покинув робоче місце спеціаліста.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання незаконними дій відповідача в опрацюванні вакансії "Спеціаліст державної служби" у Господарському суді Луганської області під час здійснення прийому 14.03.2016 року, та як наслідок, відсутність правових підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог.

Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання незаконними дій відповідача щодо ненадання позивачу джерел та переліку вакансій підходящої роботи, з якими він зобов'язаний був самостійно ознайомитись та опрацювати, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

Права та обов'язки зареєстрованих безробітних визначені ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення". Так, відповідно до ч.2 вказаної статті Закону закріплено, що зареєстровані безробітні зобов'язані: 1) самостійно або за сприяння територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, здійснювати активний пошук роботи, який полягає у вжитті цілеспрямованих заходів до працевлаштування, зокрема взяття участі у конкурсних доборах роботодавців; 2) відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів; 3) дотримуватися письмових індивідуальних рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню, зокрема брати участь у заходах, пов'язаних із сприянням забезпеченню зайнятості населення; 4) інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Під час реєстрації позивач був ознайомлений з витягом із статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" про права та обов'язки зареєстрованих безробітних та витягом із статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування України на випадок безробіття" про права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, про що є особистий підпис ОСОБА_1 в додатку 1 до персональної картки - відвідування особою територіального органу та отримані послуги.

Згідно п. 1.4 розділу 1 "Рекомендацій щодо обслуговування населення та роботодавців фахівцями служби зайнятості", затвердженого директором Державного центру зайнятості від 18.08.2014р., провідний фахівець рекомендує, що з метою прискорення працевлаштування клієнт має самостійно опрацьовувати інформації про вакансії.

У ході співбесіди з'ясовує, чи працював клієнт у секторі самостійного пошуку роботи, в Інтернет-ресурсах, ЗМІ, чи знайшов клієнт інформацію про вакансію.

Як вказує відповідач, для реалізації бажання відвідувачів центру зайнятості знайти роботу, створено сектор самостійного пошуку роботи у к.102 на першому поверсі Харківського міського центру зайнятості. Інформація про вакансії розташована в роздрукованому варіанті на 2 столах, де відвідувачі самостійно працюють з інформацією. На стінах цього сектору знаходяться тач-скрини-комп'ютери, принцип роботи з яким є торкання екрану пальцями. Відвідувачі самостійно користуються цими комп'ютерами, а у разі виникнення труднощів, їм на допомогу приходять фахівці центру зайнятості. Можливість користуватися такими комп'ютерами є також на 2 та 3 поверхах центру зайнятості. На 4 поверсі - тач-скрини для роботодавців. Також, в цьому ж секторі розташовані 9 комп'ютерів вільного доступу. На робочих столах комп'ютерів - інформація про вакансії в м. Харкові. Якщо відвідувачам не вистачає кількості роздрукованих вакансій, то вони і шукають роботу за комп'ютерами вільного доступу. Всі комп'ютери підключені до Інтернету, що розширює можливості клієнтів у пошуку роботи через сайти як служби зайнятості, так і інші сайтах, які публікують інформацію про вакансії.

Також, відповідач зазначив, що Харківський міський центр зайнятості працює в антикризовому регламенті, метою якого є забезпечення якісного підбору персоналу на замовлення роботодавця, задоволення потреб клієнтів щодо їх зайнятості та розвитку професійної кар'єри. В умовах антикризового регламенту клієнта, який перший раз прийшов до центру зайнятості, зустрічає адміністратор залу. Саме він спрямовує особу до вакансій та інформаційних матеріалів центру зайнятості в друкованому або електронному вигляді як в тач-скринах, так і комп'ютерах вільного доступу. Він організовує самостійну роботу відвідувача з інформацією, надає необхідну допомогу.

Відповідач вказав, що під час прийому 14.03.2016 року спеціалістом з працевлаштування Морозовою О.В. було запитано, чи знайшов ОСОБА_1 підходящу роботу (вакансію) в секторі самостійного пошуку роботи, на що останній повідомив, що підходящої роботи не було знайдено, тому продовжує відвідувати міський центр зайнятості.

Опрацювання зазначених вакансій не тягне за собою правових наслідків для безробітного у вигляді припинення його реєстрації за пп.1 п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року № 198.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що працевлаштування безробітного значною мірою залежить від його бажання і конкретних дій у пошуку роботи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність оскаржуваних дій відповідача, та як наслідок необґрунтованості вказаної частини позовних вимог.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем вчинялись відповідні дії щодо сприяння працевлаштування позивача, а відтак вказані обставини не є пасивною поведінкою суб`єкта владних повноважень, яка могла б бути пов'язана з невиконанням останнім дій, які повинні були і могли бути вчинені в силу покладених на відповідача обов'язків і згідно з чинним законодавством України, що в свою чергу несло б негативний вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів позивача, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 2 КАС України, основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права (ч.1 ст. 6 КАС України).

Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.

Розв'язуючи спір колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

За визначенням ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів зазначає, що позивачем, в порушення вимог вищезазначених статей Кодексу, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідним рішенням, дією або бездіяльністю відповідача були порушені права, свободи та інтереси позивача у сфері публічно-правових відносин.

В свою чергу, відповідачем, як суб'єктом владних повноважень було доведено під час судового розгляду відсутність факту порушення прав позивача.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку щодо необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2016р. по справі №820/2486/16 відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31.05.2016р. по справі №820/2486/16 за позовом ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості, третя особа Державна служба зайнятості України про визнання дій та бездіяльності незаконними залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бенедик А.П.
Судді(підпис) (підпис) Калиновський В.А. Філатов Ю.М.

Повний текст ухвали виготовлений 15.07.2016 р.