Справа № 2а-8199/10/1270
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2011-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пляшкова К.О., Петросян К.Є., Чиркін С.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2011 року справа №2а-8199/10/1270

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Ханової Р.Ф.

суддів Гайдара А.В. , Яковенка М.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги

ОСОБА_2 фінансів України

Державної судової адміністрації України

на постанову Луганського окружного адміністративного суду

від 15 листопада 2010 року (повний текст складено 22 листопада 2010 року)

по адміністративній справі № 2а-8199/10/1270 (судді Пляшкова К.О., Петросян К.Є, ОСОБА_3М.)

за позовом ОСОБА_4

до Державної судової адміністрації України

ОСОБА_2 фінансів України

Державного казначейства України

Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області

про визнання бездіяльності неправомірною, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

29 жовтня 2010 року позивач звернулась до суду із позовною заявою предметом якої визначила зобовязання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області провести перерахування заробітної плати з 2 березня 2007 року по 1 жовтня 2010 року, у відповідності зі статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 діючим на момент виникнення правовідносин та виплачувати її у визначеному даним законом розмірі, стягнення з Державної судової адміністрації України заборгованості по заробітній платі за період з 2 березня 2007 року по 1 жовтня 2010 року у сумі 157988 грн. 38 коп., зобовязання ОСОБА_2 фінансів України профінансувати вказані витрати на виплату заборгованості з заробітної плати з 2 березня 2007 року по 1 жовтня 2010 року та профінансувати виплату самої заробітної плати з 1 жовтня 2010 року у відповідності зі статтею 44 Закону України «Про статус суддів» та виплачувати з 1 жовтня 2010 року у визначеному законом розмірі.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2010 року частково задоволений позов ОСОБА_4, до вищезазначених відповідачів внаслідок чого:

Визнано неправомірною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області щодо не проведення перерахунку заробітної плати ОСОБА_4 з 19 серпня 2009 року з урахуванням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 в редакції станом на 31 грудня 2005 року, та неподання до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу позивача із зазначенням розміру заробітної плати виходячи із 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, з 22 травня 2008 року по 22 липня 2009 року надбавку за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 22 липня 2009 року надбавку за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Визнано неправомірною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року по 22 липня 2009 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Визнано неправомірною бездіяльність ОСОБА_2 фінансів України щодо неприйняття заходів з повного фінансування заробітної плати позивача з 19 серпня 2009 року з розрахунку посадового окладу в розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат станом на момент проведення виплат, а з 22 травня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.

Зобов'язано Територіальне управління Державної судової адміністрації в Луганській області провести перерахунок позивачу з 18 липня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року перерахунок заробітної плати, визначивши її розмір з урахуванням посадового окладу у розмірі 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат. Після перерахунку здійснити виплату недоплачених сум з утриманням обовязкових податків та зборів з одночасним поданням до Державної судової адміністрації України змін до посадового окладу.

Зобовязано ОСОБА_2 фінансів України профінансувати вказані виплати.

Зобовязано ОСОБА_2 фінансів України та Державну судову адміністрацію України виділити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Луганській області з єдиного розрахунку Державного бюджету України №4024, відкритого у Державному казначействі України МФО 820172, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, кошти для проведення виплати недоплаченої ОСОБА_4 з 18 липня 2008 року надбавки за вислугу років у розмірі 15 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 19 серпня 2009 року заробітної плати, обчисленої з урахуванням посадового окладу, виходячи з 7,5 мінімальних заробітних плат, встановлених Законом на момент проведення виплат. У іншій частині позовних вимог відмовлено (арк. справи 61-66).

Ухвалюючи судове рішення суд першої інстанції виходив з того, що оплата праці судді як конституційна гарантія порушена відповідачами з огляду на порушення принципу співставлення запровадженого частиною 2 статті 44 Закону України «Про статус суддів».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 фінансів України, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Доводить, що рішення суду суперечить нормам бюджетного законодавства (арк. справи 86-89).

В апеляційній скарзі Державна судова адміністрація України, просить скасувати постанову Луганського окружного адміністративного суду та прийняти нову постанову у справі, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог щодо Державної судової адміністрації України у повному обсязі. Апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленим, а також не застосування норм законів, які, на думку апелянта, підлягали застосуванню (арк. справи 78-82).

Апеляційний розгляд справи здійснювався у порядку письмового провадження з врахуванням приписів частини 6 статті 128, пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України з огляду на те, що жодна з осіб, яки беруть участь у справі не прибула у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, встановила наступне.

ОСОБА_4 працює на посаді судді Краснодонського міськрайонного суду Луганської області з 2 березня 2007 року по теперішній час, рішенням кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Луганської області від 20 липня 2007 року присвоєно пятий кваліфікаційний клас судді, що підтверджено записом в трудовій книжці (арк. справи 21).

Діяльність позивача як судді, є публічною службою в розумінні пункту 15 статті 3 КАС України, спір повязаний з проходженням публічної служби, вирішення якого правомірно здійснене за правилами наведеного кодексу, виходячи з компетенції адміністративних судів встановленої пунктом 2 частини 2 статті 17 КАС України.

Колегія суддів погоджує правові позиції суду першої інстанції стосовно того, що заробітна плата судді, як складова його матеріального та соціально-побутового забезпечення, є елементом статусу судді.

Стосовно джерела виплати суд зазначає наступне. Зобовязаною особою перед позивачем є держава, джерелом виплати коштів - Державний бюджет України. В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету. Вона включає розрахункове-касове обслуговування розпорядників, контроль бюджетних повноважень розпорядників коштів, бухгалтерській облік і звітність про виконання Державного бюджету. Порядок виконання Державного бюджету за видатками та операціями з надання та повернення кредитів, наданих за рахунок коштів Державного бюджету, затверджений наказом Державного казначейства України від 25 травня 2004 року № 89.

Виплату недоотриманих коштів, при підтверджені факту такого недоотримання, необхідно здійснити безпосередньо з Державного бюджету України шляхом встановлення факту недофінансування заявлених до отримання коштів.

В основу недоплати належних позивачу сум судом першої інстанції покладені приписи частини другої статті 44 Закону України «Про статус суддів» № 2862-ХІІ від 15 грудня 1992 року, якими передбачено, що розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу Голови Верховного Суду України і не можуть бути меншим від 50 відсотків його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80 відсотків посадового окладу голови суду, в якому працює суддя. Наведена редакція статті закріплена Законом України № 2534-3 від 21 червня 2001 року.

Законом України № 107 від 28 грудня 2007року (набрав чинності з січня 2008 року) частина 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» викладена в редакції, згідно якої розміри посадових окладів суддів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Зазначена зміна визнана неконституційною згідно з Рішенням Конституційного Суду №10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Зазначена норма частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» проіснувала з 1 січня по 22 травня 2008 року, за цей період підстави для донарахування заявленої до стягнення заробітної плати відсутні.

З дня набрання чинності Рішенням Конституційного Суду України, а саме з 22 травня 2008 року відновлена попередня норма закону, яка покладена в основу позовних вимог. Враховуючи зазначене, позивач має право на оплату праці виходячи з посадового окладу за принципом встановленого співвідношення до Голови Верховного Суду України та голови суду в якому працює суддя.

Саме виходячи з зазначеного принципу співвідношення постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» затверджена схема посадових окладів керівників та суддів місцевих загальних судів.

Грошове забезпечення судді підлягає виплаті з Державного бюджету України. Зазначений висновок узгоджується з частиною 1 статті 130 Конституції України, відповідно до якої у Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання суддів.

Жодного доказу стосовно порушення принципу встановленого співвідношення позивач при звернені з позовом, та впродовж його розгляду суду не надав. Доказів існування визначеної до стягнення заборгованості у сумі 157988 грн. 38 коп. суду не надано. Долучені до матеріалів справи довідки про доходи позивача за 2007 - 2010 роки не утримують в собі інформації про наявність заборгованості перед позивачем.

Виходячи з меж апеляційної скарги ОСОБА_2 фінансів України, колегія судів зазначає наступне.

ОСОБА_2 фінансів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади зокрема із забезпечення реалізації єдиної державної фінансової, бюджетної, податкової, митної політики, політики у сфері державного внутрішнього фінансового контролю. Діє на підставі Положення про ОСОБА_2 фінансів України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2006 року № 1837, яким затверджені права, обовязки та функції міністерства.

Аналіз приписів зазначеного положення, а також норм Бюджетного кодексу України, зокрема його статей 7, 23, 35, 51, доводять що ОСОБА_2 фінансів України, як учасник бюджетного, процесу жодним чином не відповідає перед позивачем, на ньому не лежить відповідальність по нарахуванню, та виплаті заробітної плати позивачу.

Загальний бюджетний запит формує Державна судова адміністрація України і подає його до ОСОБА_2 фінансів України. ОСОБА_2 фінансів України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, з точки зору його відповідності меті, пріоритетності, а також ефективності використання бюджетних коштів. На основі результатів аналізу міністр фінансів України приймає рішення про включення опрацьованого бюджетного запиту до пропозиції проекту Державного бюджету України.

ОСОБА_2 фінансів України полягає у доведенні до головних розпорядників, у тому числі Державної судової адміністрації України, лімітних довідок про бюджетні асигнування, у тижневий строк після опублікування Закону «Про Державний бюджет України». Лімітна довідка містить затверджені бюджетні призначення та їх помісячний розподіл. Відповідно до наданих лімітних довідок уточнюються показники витрат на рік. Після одержання лімітних довідок Державна судова адміністрація України у дводенний строк подає ОСОБА_2 фінансів України уточнені проекти зведених кошторисів і зведених планів асигнувань. ОСОБА_2 фінансів надсилає Державному казначейству для реєстрації, обліку та виконання затверджений розпис Державного бюджету.

Колегія суддів зазначає, що обраний судом першої інстанції на власний розсуд спосіб відновлення порушеного права, стосовно визнання неправомірною бездіяльності ОСОБА_2 фінансів України щодо не прийняття заходів з повного фінансування надбавки за вислугу років з 22 травня 2008 року та зобовязання міністерства профінансувати певні витрати, не узгоджується з нормами частини 4 статті 105 КАС України. Обраний спосіб судового захисту не узгоджується з приписами Закону України «Про статус суддів» та бюджетним законодавством України. Обравши способом судового захисту зобовязання відповідача субєкта владних повноважень вчинити певні дії (пункт 2 частини 4 статті 105 КАС України), суд зобовязав ОСОБА_2 фінансів України профінансувати виплати безпосередньо позивачу без врахування того, що зазначеного способу відшкодування виплат норми бюджетного законодавства не передбачають.

Відносини між ОСОБА_2 фінансів України та Державною судовою адміністрацією України знаходяться в площині бюджетних правовідносин, і позивач не є безпосереднім учасником цих правовідносин.

Крім того, частина вимог вирішена судом першої інстанції під умовою, що суперечить положенням законності та обґрунтованості судового рішення закріплених статтею 159 КАС України.

Враховуючи зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_2 фінансів України підлягає задоволенню.

Стосовно апеляційної скарги Державної судової адміністрації України колегія суддів зазначає наступне.

Зазначений орган на момент звернення позивачем з позовом, та на момент вирішення справи є Головним розпорядником коштів Державного бюджету України, на якого покладене належне забезпечення фінансування судів.

Неналежність виконання органом даних функцій, позивачем не доведена. Право позивача на грошове забезпечення, як вид конституційних гарантій не поставлене в залежність від дій (бездіяльності) органу, та не залежить від обсягів бюджетного недофінансування. Всі зазначені доводи заявника апеляційної скарги є питаннями бюджетного процесу, бюджетних правовідносин, основаних на нормах бюджетного законодавства колегія суддів не приймає з огляду на те, що вони не стосуються відносин проходження публічної служби позивачем.

Факт недоплати за періоди визначені у позовній заяві, та суми недоплати позивач не довів, доказів формування бюджетного запиту в обсягах нижче визначених нормами частини 4 статті 44 Закону України «Про статус суддів» не надав як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного провадження. Все наведене спростовує протиправну бездіяльність ДСА України при формуванні бюджету, обраний позивачем, та погоджений судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права не узгоджується з нормами частини 4 статті 105 КАС України та Закону України «Про статус суддів» внаслідок чого апеляційна скарга ДСА України підлягає задоволенню.

Територіальне управління Державної судової адміністрації України за своїми функціональними обовязками готує розрахунки та надає їх для формування бюджетного запиту ДСА України, здійснює виплату грошового забезпечення суддям в межах затвердженого кошторису. Жодних порушень які допущені управлінням позивач не навів. У визначені позовом періоди управління здійснювало нарахування та виплату заробітної плати у тому числі позивачеві, визнати такі дії неправомірними не передбачається можливим. Факти недоплати коштів в межах передбачених кошторисом місця не мають.

Колегія суддів вважає, що у спірних відносинах докази щодо неправомірності дій управління відсутні. Позивачем не доведено порушене права, що є підставою для відмови у позові.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 2, 17, 24, 128, 184, 185, 195, 195-1, 197, 198, 199, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 фінансів України та Державної судової адміністрації на постанову Луганського окружного адміністративного суду по справі № 2а-8199/10/1270 від 15 листопада 2010 року задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду по справі № 2а-8199/10/1270 від 15 листопада 2010 року скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, ОСОБА_2 фінансів України, Державного казначейства України, Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганської області про зобовязання здійснити перерахунок заробітної плати та щомісячного грошового утримання відмовити у повному обсязі.

Повний текст постанови складений та підписаний 23 лютого 2011 року.

Направити особам, які беруть участь у справі протягом трьох днів з моменту підписання копії даної постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної через пять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі.

Постанова підлягає оскарженню до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Р.Ф. Ханова

Судді А.В. Гайдар

ОСОБА_5