Справа № 817/3409/15
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"12" липня 2016 р. Справа № 817/3409/15

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "31" березня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління МВС України у Волинській області, Ковельського МВ УМВС України у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов'язання вчинення певних дій та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року до Рівненського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з позовом до Управління МВС України у Волинській області, Ковельського МВ УМВС України у Волинській області про визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 31.03.2016 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ Управління МВС України у Волинській області №322 о/с від 05.11.2015 про звільнення ОСОБА_3.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді слідчого слідчого відділення Ковельського міського відділення (з обслуговування міста Ковеля та Ковельського району).

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді слідчого слідчого відділення Ковельського міського відділу (з обслуговування міста Ковеля та Ковельського району) допущено до негайного виконання.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимущеного прогулу відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення в частині відмови у позові та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі позивач посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення в частині відмови у позові, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначила, що суд першої інстанції не врахував приписи ст.235 КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.197 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається колегією суддів в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи убачається, що 29.11.2003 року ОСОБА_3 прийнята на роботу та призначена на посаду дільничного інспектора міліції Ковельського МВ УМВС України в Волинській області (а.с.62) .

12.07.2012 року переведена на посаду слідчого Ковельського МВ УМВС України в Волинській області. Відповідно, з листопада 2003 року, ОСОБА_3 безперервно перебуває у трудових відносинах з Ковельським МВ УМВС України в Волинській області .

Згідно з наказом №34 о/с від 28.02.2014 року ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку, а саме з 11.02. 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (включно) (а.с.75).

Наказом №322 о/с від 05.11.15 року капітана міліції ОСОБА_3 - слідчого слідчого відділення Ковельського міського відділу (з обслуговування міста Ковеля та Ковельського району) (перебуває у відпустці для догляду за дитиною, не подала рапорту про приступлення до роботи та заяви щодо продовження служби в Національній поліції) звільнено у запас (з постановкою на військовий облік) Збройних Сил з органів за п. 64 «г» (через скорочення штатів) (а.с.27).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу Управління МВС України у Волинській області №322 о/с від 05.11.2015 про звільнення ОСОБА_3 з роботи та в частині поновлення на посаді суд першої інстанції зазначив, що 02.07.2015 року Верховною Радою України був прийнятий Закон "Про Національну поліцію".

Відповідно до пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Пунктом 8 розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

В силу вимог пункту 8 розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №580-VІІІ з 06.08.2015 (з дня опублікування вказаного Закону) всі працівники міліції вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Однак з врахуванням пункту 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_3 вважається попередженою про майбутнє звільнення через скорочення штатів з 07.08.2015 року, так як пункт 8 розділу XI "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №580-VІІІ набрав чинності з наступного дня після 06.08.2015 року (дня опублікування Закону №580-VІІІ).

Згідно п. 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, відповідно до пункту 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Суд першої інстанції у судовому рішенні зазначив, що ОСОБА_3 мала право подати заяву про проходження подальшої служби у період з 07.08.2015 року по 07.11.2016 року включно. В той же час наказ №322 о/с про звільнення ОСОБА_3 з 06.11.2016 року прийнятий начальником Управління МВС України у Волинській області 05.11.2015 року, тобто до закінчення наданого законом терміну.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що законодавство дозволяло позивачу подати рапорт про продовження служби до 07.11.2015 року включно, а наказ про звільнення позивача з огляду на неподачу такого рапорту виданий відповідачем 05.11.2015 року, тобто до закінчення вказаного терміну. Оспорюваний наказ, відповідно до вимог частини 3 статті 2 КАС України не відповідає критеріям правомірності, законності, обґрунтованості та розсудливості.

Відповідно до ч.1 ст.195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасовання наказу Управління МВС України у Волинській області №322 о/с від 05.11.2015 про звільнення ОСОБА_3 з роботи та поновлення на посаді слідчого слідчого відділення Ковельського міського відділення (з обслуговування міста Ковеля та Ковельського району) сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по день винесення судом рішення про поновлення на службі в органах внутрішніх справ суд першої інстанції зазначив, що на момент звільнення ОСОБА_3 знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років та не отримувала заробітної плати, а тому суд позбавлений можливості зобов'язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України ( далі КЗпП України) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як вже зазначалося, згідно з наказом №34 о/с від 28.02.2014 року ОСОБА_3 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку, а саме з 11.02. 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, а звільнена з роботи з 06 листопада 2015 року, тобто в період перебування у відпустці по догляду за дитиною.

Відповідно до ст.181 КЗпП України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається за заявою жінки в межах установленого періоду та оформляється наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу.

Згідно ст. 179 КЗпП України та ст.18 Закону України "Про відпустки" після закінчення відпустки у звязку з вагітністю та пологами за бажанням жінки їй надається відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з виплатою допомоги відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про державну допомогу сім'ям з дітьми" допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку виплачується у розмірі, що дорівнює різниці між прожитковим мінімумом, встановленим для працездатних осіб, та середньомісячним сукупним доходом сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців, але не менше як 130 гривень.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, а також враховуючи приписи чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, колегія суддів уважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні, оскільки позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, заробітну плату не отримує, а отримує допомогу по догляду за дитиною відповідно до законодавства.

Враховуючи вищенаведене, клопотання позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на день розгляду апеляційної скарги також задоволенню не підлягає

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "31" березня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Управління МВС України у Волинській області вул.Винниченка,11,м.Луцьк,Волинська область,43001

4-Ковельський МВ УМВС України у Волинській області вул.Незалежності,119-А,м.Ковель,Волинська область,45000

5- представник позивача: ОСОБА_4 АДРЕСА_2 - ,