Справа № 825/966/16
Суддя: Ганечко О.М.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/966/16 Головуючий у 1-й інстанції: Соломко І.І. Суддя-доповідач: Ганечко О.М.
У Х В А Л А
11 липня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючої судді: Ганечко О.М.
суддів: Федотов І.В., Ісаєнко Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_1 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.15 року у справі за адміністративним позовом громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.15 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позов.
У засідання учасники процесу не з`явилися, будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає слуханню спірного питання відповідно до вимог ч. 4 ст. 196 КАС України.
Відповідно до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.
Відповідно до ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач є громадянином Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка та 15.12.2015 року прибув до України.
Відповідно до протоколу співбесіди (а.с.40-47) позивач зазначив, що причинами для виїзду з Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка була загроза його свободі з боку сингалійських військових Шрі-Ланка через його участь у заході з вшанування пам`яті тамілів.
За результатами розгляду особової справи №2015VN0014 особи без громадянства, 17.03.2016 головним спеціалістом сектору у справах біженців та соціальної інтеграції відділу у справах іноземців, осіб без громадянства та протидії нелегальній міграції УДМС України в Чернігівській області Федоренко Т.Л. був складений висновок про відмову позивачу в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, на підставі частини шостої статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особі, у якої відсутні умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 цього Закону (а.с. 50-57).
Наказом УДМСУ у Чернігівській області від 17.03.2016 № 22 на підставі частини шостої статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» прийнято рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання позивача біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як особі, у якої відсутні умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 цього Закону (а.с. 58).
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивач не довів причин для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та реальних намірів залишитися на території України, з огляду на таке.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про біженців та осіб які потребують додаткового чи тимчасового захисту», відповідно до п.1 ч.1 ст.1 якого, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутись до неї внаслідок зазначених побоювань.
Згідно з Міжнародною Конвенцією про статус біженців від 28 липня 1951 року поняття «біженець`включає чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути наданий статус біженця, це:
-знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства - за межами країни свого колишнього місця проживання;
-неможливість або побоювання користуватись захистом країни походження;
-наявність цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань;
-побоювання стати жертвою переслідувань повинно бути пов`язано з причинами, які вказані в Конвенції про статус біженців 1951 року, а саме: расова належність, релігія, національність (громадянство), належність до певної соціальної групи, політичні погляди.
Законом України від 21.10.99р. ратифіковано Угоду між Урядом України та Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців та Протокол про доповнення пункту 2 статті 4 Угоди між Урядом України та Управлінням Верховного Комісара ООН у справах біженців. Управлінням Верховного комісара ООН у справах біженців ухвалено Керівництво щодо процедур та критеріїв встановлення статусу біженців, відповідно до Конвенції 1951 року та Протоколу 1967 року (Женева, 1992 рік). Зазначене Керівництво встановлює критерії оцінки при здійсненні процедур розгляду заяви особи щодо надання їй статусу біженця.
При цьому, колегія суддів вважає, що «побоювання стати жертвою переслідувань» складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалась навколо неї. Саме під впливом цієї суб`єктивної оцінки особа вирішила покинути країну та стала біженцем.
Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.
Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальну інформацію в країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ, тощо.
Відповідно до Закону України «Про біженців та осіб які потребують додаткового чи тимчасового захисту», особа, яка звертається із клопотанням про надання статусу біженця в Україні, має обґрунтовано довести, що саме вона є жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.
Практичні рекомендації «Судовий захист біженців і осіб, що прибули в Україну в пошуках притулку», видані у 2000 року за допомогою Представництва Управління Верховного комісаріату ООН у справах біженців в Україні і Центра досліджень проблем міграції, визначають: при зверненні до органу міграційної служби за наданням статусу біженця в Україні, як доказ необхідно пред`явити документи або їх копії, що підтверджують обґрунтованість побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.
Підтвердженням фактів стати жертвою переслідувань можуть бути документи офіційних органів влади, суду, прокуратури, державної безпеки про залучення до відповідальності в країні цивільної належності або держави постійного місця проживання. У відповідності до п.п. 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного комісаріату ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатись біженцем, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.
Таким чином, особа, яка шукає статусу біженця має довести, що його подальше перебування у країні походження або повернення до неї реально загрожує його життю та свободі і така ситуація склалася внаслідок його переслідування за ознакою раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань.
В даному випадку, позивач як особа, яка має об`єктивні переконання стати жертвою в державі свого походження має належним чином обґрунтувати відповідні її побоювання з наданням підтверджень фактів в розумінні зазначеної рекомендації «Судовий захист біженців і осіб, що прибули в Україну в пошуках притулку».
Директива Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту» від 27 квітня 2004 року № 8043/04 містить наступні фактори, які повинні досліджуватися з наведеного вище питання: реальна спроба обґрунтувати заяву; надання усіх важливих фактів, що були в розпорядженні заявника та обґрунтування неможливості надання інших доказів; зрозумілість, правдоподібність та несуперечливість тверджень заявника; заявник подав свою заяву про міжнародний захист якомога раніше; встановлено, що заявник заслуговує на довіру.
Також, пунктами 99-100 глави другої Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН встановлено, що під відмовою в захисті країни громадянської належності необхідно розуміти, що особі відмовлено в послугах по відмові видати національний паспорт, продовжити термін його дії, відмовити в дозволу повернутися на свою територію. Вказані факти можна розцінювати як відмова в захисті країни громадянської належності. Але, якщо захист з боку своєї країни приймається і немає підстав для відмови з причин цілком обґрунтованих побоювань від цього захисту, дана особа не потребує міжнародного захисту і не є біженцем.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач прибув в Україну з території Росії, де пробув певний час, до міграційних органів за притулком та допомогою не звертався, а й отже, не було реального побоювання за життя та здоров`я. Також колегія суддів зауважує, що першою ціллю позивача, про що він сам зазначає у відповідних співбесідах, було не залишення в Україні з метою отримання відповідного статусу для захисту свого життя, а знаходження притулку у Європі для подальшого мирного співіснування, де в нього немає родичів, про що сам позивач зазначав в протоколі співбесіди від 14.03.16 року(а.с.45,46,47).
Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач до того як був розміщений в ПТПІ не вчиняв жодних дій щодо отримання статусу біженця, а знаходився на території України нелегально.
Також, необхідно звернути увагу на те, що ситуація у країні походження при визначенні статусу біженця є вихідним критерієм для його надання. Така ситуація є доказом того, що суб`єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об`єктивним положенням в країні та історією, яка відбулася особисто із заявником.
Ситуація виникнення цілком обґрунтованих побоювань переслідування може скластися як під час знаходження людини у країні свого походження (у цьому випадку особа залишає країну у пошуках притулку), так і під час знаходження людини в іноземній державі, через деякий час після від`їзду з країни походження (тобто ситуація в країні походження змінилася після від`їзду, породжуючи серйозну небезпеку для заявника), або може ґрунтуватися на діях самого заявника після його від`їзду, коли повернення до країни походження стає небезпечним. Але таке цілком обґрунтоване побоювання повинно існувати в теперішній час.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що політичні переконання позивача і пов`язана із ними діяльність у політичній партії на батьківщині не є підставою для виключного надання статусу біженця. Крім того, судом першої інстанції правильно встановлено, що жодних даних про таку приналежність та фактів переслідування позивачем не представлено, а тому є сумнівними посилання позивача на такі обставини. Усі інші доводи позивача під час розгляду в суді першої інстанції також правомірно не взяті до уваги, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин, апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому у її задоволенні необхідно відмовити, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206,212,254 КАС України, суд
Апеляційну скаргу громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі- ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.15 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Ганечко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.

Головуючий суддя Ганечко О.М.

Судді: Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.