Справа № 462/2530/16-а
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 р. Справа № 876/4917/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Довгополова О.М.,

Іщук Л.П.,

секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Залізничного районного суду м.Львова від 06 травня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №462/2530/16-а за позовом ОСОБА_2 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання розпорядження протиправним частково та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

04.05.2016р. ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», просив: визнати частково протиправним розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 11.06.2001р. №546 про самовільне будівництво гр. ОСОБА_3 та зобов'язати Залізничну районну адміністрації внести зміни до розпорядження від 11.06.2001р. №546 - змінити п.2 після слів «надати дозвіл» доповнити словами «ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає на АДРЕСА_1» далі за текстом; вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності будинковолодіння АДРЕСА_2

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 06.05.2016р. адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою судді суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу судді Залізничного районного суду м.Львова від 06.05.2016р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що листом Залізничної районної адміністрації від 10.12.2015р. №32-3013 підтверджено, що позивачу надано оскаржуване розпорядження з додатками. Враховуючи, що ОСОБА_2 особисто забрав у районній адміністрації вказаний лист 15.12.2015р., то саме з цієї дати повинен відраховуватись перебіг строку позовної давності (шість місяців), який спливає 15.06.2016р. Таким чином, позивач зазначив доказ і долучив його до позову - це лист від 10.12.2015р. №32-3013. Вказує, що суд не встановив дати, від якої слід відраховувати перебіг строку позовної давності, не з'ясував думку сторін, не отримав інших доказів та постановив незаконну ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомленні про місце та час розгляду справи, що відповідно до ч.4 ст.196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу судді суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суддя суду першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 звертаючись до суду із адміністративним позовом 04.05.2016р., просив визнати частково протиправним розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 11.06.2001р. №546, зазначивши, що про прийняття такого йому стало відомо лише з листа Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №32-3013 від 10.12.2015р., яке отримав 15.12.2015р., до цього часу про існування такого йому відомо не було, у зв'язку з чим просить поновити строк звернення до суду. Разом з тим, не зазначає доказів на підтвердження таких покликань. Враховуючи, що ні з адміністративного позову, ні з доданих до нього матеріалів не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суддя суду першої інстанції прийшов до висновку, що адміністративний позов слід залишити без розгляду.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком судді суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред'явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зі змісту з ч. 2 ст. 99 КАС України випливає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з позовної заяви, підставою звернення ОСОБА_2 із позовом до суду стало розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 11.06.2001р. №546, яке, як зазначає позивач, отримане ним у відповідь на його звернення від 27.11.2015р. за №3-С-36235/АП/З, що підтверджено листом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 10.12.2015р. №32-3013 (а.с.4).

Як це вбачається з листа Залізничної районної адміністрації від 10.12.2015р. №32-3013, позивачу надано копії документів, які слугували підставою видачі розпорядження від 11.06.2001р. №546 «Про самовільне будівництво гр.ОСОБА_3.».

В свою чергу, в позовній заяві позивач зазначає, що оскаржуване розпорядження та інші документи отримані ним 15.12.2015р.

Залишаючи позовну заяву без розгляду в порядку ст.99 та ст.100 КАС України, суддею суду першої інстанції не надано оцінки тим обставинам, що з моменту складання листа, в додатках до якого було оскаржуване розпорядження - 10.12.2015р. та до моменту подання позовної заяви про його оскарження - 04.05.2016р., шестимісячний строк передбачений ч.2 ст.99 КАС України не сплив.

Окрім того, згідно вимог ст.100 та ст.107 КАС України вирішуючи питання про відкриття провадження у справі головуючий суддя, для з'ясування питання поважності (неповажності) пропуску строків звернення до суду, має повноваження як залишити позовну заяву без руху, надавши строк для подачі доказів поважності причин пропуску такого строку, або ж відкрити провадження у справі та зажадати подачу таких доказів для вирішення даного питання в попередньому судовому засіданні чи в судовому засіданні.

Дані вимоги процесуального закону суддею суду першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали не були враховані.

Також суд апеляційної інстанції наголошує, що в силу приписів ч.3 ст. 162 КАС України, якщо в ході судового розгляду справи суд встановить, що провадження у справі відкрито за позовною заявою, поданою з пропущенням установленого законом строку звернення до адміністративного суду, або викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, позовна заява залишається без розгляду.

Судом апеляційної інстанції враховано, що адміністративний суд керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.

Закріплений у ст. 8 КАС України принцип Верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Так, у п.35 Рішенні Європейського суду з прав людини від 12 березня 2009 року Справа «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (Заява № 20347/03) Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом (див. рішення у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року, серія A, № 18, сс. 17-18, пп. 35-36).

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно п.3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що залишаючи позовну заяву без розгляду в порядку ст.99 та ст.100 КАС України, суддею суду першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, що є наслідком задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.99, 100, 160, 195, 196, 199, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 06 травня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №462/2530/16-а скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді: О.М. Довгополов

Л.П. Іщук

Повний текст Ухвали складено 18.07.2016р.