Справа № 810/1031/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2016-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 року № 810/1031/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лапія С.М.,

при секретарі Пшик Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» до Тетіївської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фабрика бакалейних продуктів" з позовом до Тетіївської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.05.2015 № НОМЕР_1.

На обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що висновки відповідача про порушення вимог податкового законодавства є необґрунтованими, оскільки підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства і на підставі належним чином оформлених первинно-бухгалтерських документів та податкових накладних сформовано податковий кредит. Проте, як стверджує позивач, податковий орган дійшов помилкового висновку про відсутність реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «Арарат Трейд» і ТОВ «Амстор Трейд» та неправомірно нарахував грошові зобовязання з податку на додану вартість. Позивач зазначає, що податковому органу було надано усі первинні документи, які підтверджують реальність господарських операцій. За наведених обставин висновки, викладені в акті перевірки, на думку позивача є необґрунтованими, а прийняте за результатами розгляду акту перевірки податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позову не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд у задоволенні позову відмовити. На обґрунтування заперечень вказав, що оскаржуване рішення прийнято з урахуванням вимог законодавства, оскільки відповідач діяв в межах повноважень, наданих йому законами України та підзаконними нормативно-правовими актами. Звертав увагу суду, що в ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача з ТОВ "Арарат Трейд" і ТОВ Амстор-Трейд» вчинено виключно з мотивів мінімізації податкових зобовязань. Зокрема, за наявною у податкового органу інформацією контрагент позивача не має відповідних адміністративно-господарських засобів для виконання укладених договорів. Наголошував на тому, що документи, які були надані до перевірки, не підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Заслухавши доводи та пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фабрика бакалейних продуктів" (ідентифікаційний код 34514827) є юридичною особою та здійснює господарську діяльність, пов'язану з виробництвом продуктів борошно-крупяної промисловості, виробництвом цукру, оптовою торгівлею цукром, шоколадом і кондитерськими виробами, неспеціалізованою оптовою торгівлею, пакуванням.

У період з 14.04.2015 по 20.04.2015 посадовими особами Тетіївської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" з питань правильності і правомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та формуванні витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування під час здійснення фінансово-господарських відносин з ТОВ «Амстор-Трейд» () за період з 01.09.2014 по 30.09.2014 і ТОВ «Арарат Трейд» () за період з 01.10.2014 по 31.10.2014.

За результатами перевірки складено Акт від 27.04.2015 №67/220/34514827, згідно висновків якого встановлено порушення ТОВ "Фабрика бакалейних продуктів" вимог п.п. 198.1, 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.п. 201.1 п. 201.6 ст. 201 ПК України, що призвело до завищення податкового кредиту при отриманні послуг від підприємств-постачальників по операціях, які не мають реального матеріального характеру, у сумі 233 110,00 грн. від наступних підприємств:

- ТОВ «Амстор-Трейд», а саме завищено податковий кредит у вересні 2014 року на суму 97 775,00 грн.

- ТОВ «Арарат Трейд», а саме завищено податковий кредит у жовтні 2014 року на суму 135 335,00 грн.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.05.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на суму 349 666,00 грн., з яких: 233 110,00 грн. - за основним платежем; 116 556,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

У той же час позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення таким, що суперечить вимогам податкового законодавства, а тому звернувся до суду з позовом про його оскарження.

З матеріалів справи слідує, що у перевіряємому періоді податковий кредит ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» сформовано за рахунок постачальників ТОВ «Амстор Трейд» і ТОВ «Арарат Трейд».

Так, між ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» (Замовник) і ТОВ «Амстор-Трейд» (Виконавець) укладено договір №112 від 18.08.2014 (а.с. 39 42), згідно п. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе зобовязання надати замовнику інформаційні та консультаційні послуги у сфері законодавства по організації виробництва та збуту продукції Замовника (послуги).

За наслідком виконання договору № 112 сторонами складено Акт здачі-прийняття послуг від 30.09.2014 (а.с. 43), а ТОВ «Амстор-Трейд» оформлено на користь ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» податкову накладну від 30.09.2014 № 104 (а.с. 44).

Також між ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» (Замовник) і ТОВ «Амстор-Трейд» (Виконавець) укладено договір №38 від 29.08.2014 (а.с. 45 46), згідно п. 2.1 якого Виконавець приймає на себе зобов'язання по наданню Замовнику послуг з передпродажної підготовки Товару Замовника:

- послуги з сортування, групового упакування, пакетування та стікерування Товару;

- послуги з підготовки Товару Замовника до відвантаження.

За наслідками виконання договору № 38 сторонами складено Акт здачі-прийняття послуг від 30.09.2014 (а.с. 47), а ТОВ «Амстор-Трейд» оформлено на користь ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» податкову накладну від 30.09.2014 № 105 (а.с. 48).

Дослідивши вказані документи, суд приходить до висновку, що вони не відповідають вимогам п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки акт складено з порушенням норм п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, так як не містить даних щодо обсягів наданих послуг, інформації про фактично понесені витрати на надання вказаних послуг.

Крім того, у податкових накладних в графі «кількість (обєм, обсяг)» вказано 1,00, а в актах здачі-прийняття послуг від 30.09.2014 відображено дві (в акті до договору № 38) та вісім (в акті до договору №112) різних за своїм змістом видів послуг.

Крім того, згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до видів діяльності ТОВ «Амстор-Трейд» відноситься: Код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний); Код КВЕД 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям; Код КВЕД 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг; Код КВЕД 95.11 Ремонт комп'ютерів і периферійного устаткування; Код КВЕД 52.24 Транспортне оброблення вантажів; Код КВЕД 58.19 Інші види видавничої діяльності; Код КВЕД 62.09 Інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп'ютерних систем; Код КВЕД 73.11 Рекламні агентства; Код КВЕД 73.12 Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації.

Також суд критично оцінює додані до позовної заяви на підтвердження реальності господарських операцій між ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» і ТОВ «Амстор-Трейд» звіти по реалізованій продукції за вересень, жовтень 2014 року (а.с. 110 114), оскільки вони не містять будь-яких реквізитів, які б підтвердили складання таких звітів саме ТОВ «Амстор-Трейд».

Крім цього, посилання позивача на доданий на обґрунтування реальності виконання договору № 112 Аналіз організації виробництва та збуту продукції замовника (а.с. 116 142) суд вважає необґрунтованим, оскільки в Акті здачі-прийняття послуг від 30.09.2014 та податковій накладній від 30.09.2014 № 104 (а.с. 43, 44) не відображено передачу даного документу Замовнику ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів».

Отже, діяльність з надання послуг сортування, групового упакування, пакетування, стікерування, послуг з підготовки Товару Замовника до відвантаження інформаційних та консультаційних послуг у сфері питань вимог законодавства по організації виробництва та збуту продукції не відноситься до видів діяльності ТОВ «Амстор-Трейд».

Також між ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» (Замовник) і ТОВ «Арарат Трейд» (Виконавець) укладено договір від 01.10.2014 №10/14 (а.с. 49 50), згідно п. 2.1 якого Виконавець приймає на себе зобовязання по наданню Замовнику послуг з передпродажної підготовки товару Замовника (що включає в себе, але не обмежується):

- послуг з сортування, групового упакування, палетування та стікерування товару;

- послуг з підготовки товару до відвантаження.

За наслідками виконання договору № 10/14 сторонами складено Акти здачі-прийняття послуг: від 02.10.2014, 06.10.2014, 08.10.2014, 10.10.2014, 13.10.2014, 14.10.2014, 16.10.2014, 18.10.2014, 20.10.2014, 22.10.2014, 24.10.2014, 28.10.2014, 30.10.2014, 31.10.2014 (а.с. 51 64), а ТОВ «Арарат Трейд» оформлено на користь ТОВ «Фабрика бакалейних продуктів» податкові накладні: 02.10.2014 №161, 06.10.2014 №264, 08.10.2014 № 271, 10.10.2014 № 276, 13.10.2014 №281, 14.10.2014 №285, 16.10.2014 №290, 18.10.2014 №295, 20.10.2014 № 298, 22.10.2014 №302, 24.10.2014 №307, 28.10.2014 №332, 30.10.2014 №355, 31.10.2014 435 (а.с. 65 78).

Дослідивши вказані документи, суд приходить до висновку, що вони також не відповідають вимогам п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки акти складено з порушенням норм п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, так як не містять даних щодо обсягів наданих послуг, інформації про фактично понесені витрати на надання вказаних послуг.

Крім того, у податкових накладних в графі «кількість (обєм, обсяг)» вказано 1,00, а в актах здачі-прийняття послуг відображено два різних за своїм змістом види послуг.

Суд зазначає, що відсутність у первинних документах за результатами виконання договору про надання послуг інформації про конкретні послуги, надані Замовнику, їх вартість, одиницю виміру позбавляє можливості перевірити та підтвердити фактичне надання послуг, їх звязок з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг), використання їх підприємством у власній господарській діяльності.

Крім того, згідно відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, до видів діяльності ТОВ «Арарат Трейд» відноситься: Код КВЕД 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; Код КВЕД 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; Код КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля (основний); Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; Код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Отже, діяльність з надання послуг сортування, групового упакування, палетування та стікерування товару, послуг з підготовки товару до відвантаження не відноситься до видів діяльності ТОВ «Арарат Трейд».

Також суд зазначає, що згідно умов п. 4.1 договорів № 38 (а.с. 45 46) та № 10/14 (а.с. 49 50) Замовник оплачує послуги Виконавця згідно виставлених рахунків на основі актів виконаних робіт, підписаних сторонами.

Проте, позивачем не було надано суду доказів наявності таких рахунків.

При цьому, представником позивача на вимогу суду не було надано оригіналів вказаних вище договорів для дослідження в ході розгляду даної адміністративної справи.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим висновок податкового органу про відсутність фактичного ланцюга постачання послуг на адресу позивача за наслідком вказаних операцій.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

ОСОБА_1 пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України витрати сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку та нарахування податку.

ОСОБА_1 пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст. 198 ПК України).

ОСОБА_1 з п. 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

ОСОБА_1 п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України встановлено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3. ст. 200 ПК України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках порядковий номер податкової накладної; дата виписування податкової накладної; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; податковий номер платника податку (продавця та покупця); місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; ціна постачання без урахування податку; ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; вид цивільно-правового договору.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Порушення порядку заповнення податкової накладної не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Частиною 1 ст. 3 Господарського кодексу України визначено, що господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Статтею 207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині. Недійсною може бути визнано також нікчемну умову господарського зобов'язання, яка самостійно або в поєднанні з іншими умовами зобов'язання порушує права та законні інтереси другої сторони або третіх осіб. Нікчемними визнаються, зокрема, такі умови типових договорів і договорів приєднання, що: виключають або обмежують відповідальність виробника продукції, виконавця робіт (послуг) або взагалі не покладають на зобов'язану сторону певних обов'язків; допускають односторонню відмову від зобов'язання з боку виконавця або односторонню зміну виконавцем його умов; вимагають від одержувача товару (послуги) сплати непропорційно великого розміру санкцій у разі відмови його від договору і не встановлюють аналогічної санкції для виконавця.

Таким чином, необхідними умовами для визнання угоди недійсною є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків.

ОСОБА_1 ч. 2 ст. 30 Цивільного кодексу України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також нести відповідальність у разі їх невиконання.

Юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині (ст. 91 Цивільного кодексу України).

Статтею 92 Цивільного кодексу України (Цивільна дієздатність юридичної особи") встановлено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Вказана підстава відповідно до ст. 234 Цивільного кодексу України є безумовною підставою для визнання вказаного правочину недійсним, адже відповідно до ст. 42 підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.

ОСОБА_1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до п. 1. ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

ОСОБА_1 п. 2. ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами та доповненнями) зазначено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Виходячи з вимог п. 2, ст. 3 цього ж Закону України, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п.1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за №168/704, первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-ХІV (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. ОСОБА_1 з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

ОСОБА_1 з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити; назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п.2.15 та п.2.16 вищевказаного Положення забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Як зазначено у листі Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби", про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин:

- неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності;

- відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій;

- здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Зазначена позиція узгоджується також із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі останнього від 02.06.2011 №742/11/13-11 "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" та позицією Вищого адміністративного суду України, викладену в постанові від 20.02.2013 по справі №К/9991/59642/12.

Крім цього, з урахуванням загальновідомих обставин про проведення, починаючи з квітня 2014 року Антитерористичної Операції в межах окремих територій Донецької та Луганської областей, суд вважає, що надання ТОВ «Амстор-Трейд» послуг позивачу з дослідження ринку м. Донецька у вересні, жовтні 2014 року було реально неможливим та економічно недоцільним.

Крім того, позивачем не надано суду доказів використання у власній господарській діяльності послуг. наданих ТОВ «Амстор-Трейд» з дослідження ринку у вересні, жовтні 2014 року, а саме збільшення обсягів реалізованої продукції на таких територіях та, відповідно, настання економічного ефекту для підприємства.

ОСОБА_1 правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 26.09.2006, правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203, ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Також згідно позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної оглядовому листі від 06.07.2009 №982/13/13-09 та доведеної до адміністративних судів України з метою інформування і врахування під час розгляду справ за участю органів державної податкової служби, - правильність формування платником податків валових витрат та податкового кредиту вимагає наявності зв'язку витрат платника податків на придбання послуг з його господарською діяльністю, що полягає у намірі платника податку отримати користь від придбаних послуг. За відсутності ж останнього, відсутні підстави для зменшення бази оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість за рахунок валових витрат та податкового кредиту.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суду України №742/11/13-11 від 02.06.2011 зазначено, що судам належить звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, рух активів у процесі здійснення господарської операції.

При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.

Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-то: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення або виробництва, приміщень для зберігання товарів тощо, якщо такі умови необхідні для здійснення певної операції; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.

ОСОБА_1 Постанови Верховного суду України від 08.09.2009 у справі №21-737во09, про необґрунтованість податкової вигоди може свідчити відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, а також письмові заперечення посадових осіб контрагентів, що будь-яких документів, угод, платіжних доручень, банківських та господарських документів.

ОСОБА_1 ВАСУ від 02.06.2011 №742/11/13-11 будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності. Витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи та норми законодавства, суд вважає правомірними висновки відповідача, викладені в Акті перевірки, а саме те, що правовідносини позивача із вказаними контрагентами мали виключно паперовий характер, а отже, не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем було правомірно винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Наявні у справі докази свідчать про правомірність прийнятих податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Водночас позивач всупереч наведеним вимогам не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження неправомірності оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що доводи позивача є необґрунтованими, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69-71, 122, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 17 травня 2016 р.