Справа № 426/7239/15-а
Суддя: Васильєва Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Пчолкін С.А.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року справа №426/7239/15-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Васильєвої І.А.

Судді: Василенко Л.А.

ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 09 лютого 2016 року у справі № 426/7239/15-а за позовом ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 (далі позивач, ОСОБА_3І.) звернувся до Сватівського районного суду Луганської області із адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області (далі відповідач, УПФУ в Сватівському районі Луганської області) із вимогами про: визнання протоколу управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області від 24 грудня 2015 року про відмову в призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання не законним, та зобовязати управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області призначити йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01 грудня 2015 року (арк. справи 2-5).

Постановою Сватівського районного суду Луганської області від 09 лютого 2016 року вказаний адміністративний позов задоволено. Визнано протокол управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області від 24 грудня 2015 року № 4 про відмову в призначенні йому щомісячного довічного грошового утримання незаконним; зобовязано управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області призначити ОСОБА_3 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 01 грудня 2015 року (арк. справи 48-50).

Не погодившись із таким рішенням суду УПФУ в Сватівському районі Луганської області (далі апелянт) звернулось до Донецького апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в доводах якої зазначило, що суд при винесенні рішення не врахував, що норма пункту 5 розділу ІІІ прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VII є чинною, та на момент прийняття рішення по справі визнана неконституційною не була. До того ж, суд, в порушення статті 156 КАС України безпідставно поновив провадження у справі до винесення Конституційним судом рішення за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці).

З урахуванням викладеного, просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі (арк. справи 53-54).

Позивач та відповідач до судового засідання не зявились, належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів адміністративної справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до наказу № 8 від 04 лютого 1991 року, згідно рішення сесії Луганської обласної ради народних депутатів від 22 січня 1991 року приступив з 04 лютого 1991 року до виконання обовязків народного судді Сватівського районного суду (арк. справи 12). Зазначені відомості також підтверджені записами в трудовій книжці позивача ОСОБА_4 БТ-1 № 5196240 (арк. справи 8-10).

Постановою Верховної Ради України від 05 березня 2001 року № 2297-ІІІ «Про обрання суддів» ОСОБА_3 на підставі пункту 27 статті 85, частини 1 статті 128 Конституції України був обраний на посаду судді Сватівського районного суду безстроково (арк. справи 13-14).

Постановою Верховної Ради України № 788-VIII від 12 листопада 2015 року, у звязку із досягненням шістдесяти пяти років був звільнений з посади судді Сватівського районного суду Луганській області (арк. справи 16-22).

На підставі наведеної постанови Верховної ради України, Наказом голови Сватівського районного суду Луганській області від 30 листопада 2015 року № 43 «Про звільнення судді Сватівського районного суду Луганської області» був відрахований зі штату Сватівського районного суду Луганській області 30 листопада 2015 року у звязку зі звільненням з посади судді за його заявою про відставку (арк. справи 25).

Відповідно до подання голови Сватівського районного суду Луганській області про встановлення щорічного довічного грошового утримання судді у відставці від 18 грудня 2015 року стаж роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 26 років 03 місяці 15 днів (арк. справи 26).

Відповідно до довідки УПФУ в Сватівському районі про заробітну плату позивача для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 22 048, 00 грн. (арк. справи 27).

Після звільнення з посади судді Сватівського районного суду Луганської області у відставку за власним бажанням позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення довічного утримання, але рішенням комісії з призначення пенсій управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області протокол № 4 від 24 грудня 2015 ОСОБА_3 було відмовлено в призначенні щомісячного довічного грошового утримання на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яким на загальних підставах встановлено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» та інше. Таким чином, з 01 червня 2015 року щомісячне довічне грошове утримання в порядку та на умовах, визначених наведеним Законом № 2453-VI не призначаються, тому для призначення довічного грошового утримання ОСОБА_3 немає підстав.

Не погодившись із таким рішенням відповідача позивач звернувся до суду за захистом порушеного права.

Таким чином спірним питанням у даній справі є правомірність винесення відповідачем рішення, оформлене протоколом № 4 від 24 грудня 2015 року про відмову в призначенні довічного грошового утримання судді на підставі поданої заяви, у відповідності до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII.

З приводу викладеного суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI, у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, судді, який вийшов у відставку, виплачується щомісячне довічне грошове утримання або пенсія за його вибором.

Статтею 141 «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» передбачалося, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання (абзац 1 частини 3), та встановлювалося, що у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання» (абзац 2 частини 3).

Статтею 17 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII частини 3 - 5 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») внесені зміни у тому числі в частину 3: «…Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді».

Пунктом 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» установлено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» та інших.

Колегія суддів зазначає, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки гарантовані Конституцією України права судді у відставці на щомісячне грошове утримання порушуються, то УПФУ в Сватівському районі Луганської області у межах своєї компетенції мало звернутися за розясненням до КСУ, а не самому тлумачити Закон.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції з огляду на те, що судом першої інстанції порушено вимоги статті 156 КАС України в частині безпідставного поновлення провадження у справі, яке було зупинено судом до винесення Конституційним судом рішення за конституційним поданням Верховного суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), оскільки розгляд цієї справи безпосередньо залежав від винесення КСУ відповідного рішення.

08 червня 2016 року Конституційним Судом України прийнято рішення № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці).

Зазначеним рішенням визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Конституційним Судом України установлено, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

За змістом рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не відповідають частині першій, пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що Верховна Рада України, приймаючи Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII та вносячи ними зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», порушила частину другу статті 8, частину другу статті 150 Конституції України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що на час прийняття відповідачем рішення оформленого протоколом № 4 від 24 грудня 2015 року про відмову в призначенні позивачеві довічного грошового утримання судді на підставі поданої заяви, у відповідності до пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, дії відповідача відповідали вимогам чинного законодавства станом на момент звернення позивача з відповідною заявою, а отже безпосередньо відповідачем не допущено звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод позивача, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»(справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), яким з дня ухвалення Конституційним Судом рішення від 08 червня 2016 року № 4 рп/2016 визнано неконституційним внесення змін в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення довічного грошового утримання судді, позивач не позбавлений права повторного звернення до управління пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області із відповідною заявою про призначення з 08 червня 2016 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тобто з дня ухвалення Конституційним судом рішення.

З урахуванням викладеного судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що відповідно до вимог статті 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області на постанову Сватівського районного суду Луганської області від 09 лютого 2016 року у справі № 426/7239/15-а, - задовольнити.

Постанову Сватівського районного суду Луганської області від 09 лютого 2016 року у справі № 426/7239/15-а, - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до управління Пенсійного фонду України в Сватівському районі Луганської області про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії, - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили. Постанова прийнята за наслідками розгляду в письмовому проваджені набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Суддів: Л.А. Василенко

ОСОБА_2