Справа № 2а-16730/09/0570
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2010-05-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

доповідач 1 інстанції - ОСОБА_1
суддя-доповідач - ОСОБА_2
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

11 травня 2010 року справа №2а-16730/09/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючий: Сіваченко І.В.

судді: при секретарі судового засідання: за участю представників сторін: від позивача від відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 С.П. ОСОБА_5 не з'явився не з'явився
розглянувши апеляційну скаргуОСОБА_6
на постановуДонецького окружного адміністративного суду
від 05 листопада 2009 р.
по адміністративній справі№2а-16730/09/0570 (суддя Ісаєнко Ю.А. )
за позовомОСОБА_6
до треті особи Помічник прокурора м. Дебальцево ОСОБА_7
провизнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до помічника прокурора м. Дебальцеве ОСОБА_7 «про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії».

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2009 року у справі № 2а-16730/09/0570 у задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу частково обґрунтованою, а судове рішення таким, що підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі, з наступних підстав.

При розгляді справи в апеляційній інстанції встановлено наступне.

На момент розгляду даної справи в суді першої інстанції у провадженні Єнакієвського міського суду Донецької області перебувала кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 383, ч. 1 ст. 263 КК України, у звязку із чим стосовно ОСОБА_6 судом обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Державне обвинувачення у зазначеній справі підтримував помічник прокурора м. Дебальцеве ОСОБА_7.

24 вересня 2009 року у судовому засіданні під час розгляду зазначеної справи ОСОБА_6 було заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу із утримання під вартою на звільнення під заставу, з приводу чого державним обвинувачем Маркицьким А.М. було висловлено думку щодо неможливості задоволенні клопотання з огляду на те, що, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за який передбачено відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк більше пяти років, не має стійких соціальних звязків, які б утримували його у м. Дебальцеве та перешкоджали б можливості залишити місце проживання та переховуватись від суду.

Позивач вважав, що відповідач висловлював щодо нього недостовірні відомості, які порочили його честь та гідність.

Також судом встановлено, що у порядку ст. 315-1 КПК України Єнакієвським міським судом прокурору м. Дебальцеве в межах розгляду кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_6 було доручено проведення перевірки доводів ОСОБА_6 про застосування до його матері, яка є свідком у справі, заходів психологічного тиску.

За наслідками перевірки старшим слідчим прокуратури м. Дебальцеве ОСОБА_8 винесено постанову про відмову у порушенні кримінальної справи, яка долучена до матеріалів справи за обвинуваченням ОСОБА_6

Відповідно до ст. 104 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративного суду має право звернутися з адміністративним позовом особа, яка вважає, що порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (стаття 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої

компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а також спори, які виникають з приводу укладання та виконання адміністративних договорів;

4) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом;

5) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Компетенція адміністративних судів відповідно до частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України не поширюється на публічно-правові справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства;про накладення адміністративних стягнень;

3) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Відповідно до ст. 1 та ст. 2 Кримінально-процесуального кодексу України призначенням Кримінально-процесуального кодексу України є визначення порядку провадження у кримінальних справах, а завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний.

В рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 у справі № 1-17/2001 (справа щодо конституційності статті 248-3 ЦПК України) Конституційний Суд України зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами Кримінально-процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому Кримінально-процесуальним кодексом України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості і не належить до сфери управлінської. Положення статті 55 Конституції України щодо можливості громадянина звернутись за захистом своїх прав і свобод однаково стосується можливості судового оскарження актів, дій бездіяльності посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури, оскільки ними можуть порушуватись його права і свободи. Недосконалість інституту судового контролю за досудовим слідством не може бути перепоною для оскарження актів, дій чи бездіяльності посадових осіб зазначених органів.

Така позиція підтримана Верховним Судом України, зокрема, у справі за позовом ОСОБА_9 до прокурора м. Харцизька Донецької області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії (справа № 21-2177 во 99).

Крім того, згідно п.1 ч.1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як матеріально-правову підставу для звернення до суду з цим позовом позивач визначив ст. 277 Цивільного Кодексу України, зазначаючи, що він має право на спростування недостовірної інформації, поширеної про нього.

Як процесуально-правову підставу звернення до суду позивач визначив відповідні норми Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» справи зазначеної категорії не можуть розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки такі спори не мають публічно-правового характеру, навіть якщо стороною в ньому виступає субєкт владних повноважень.

Таким чином, правовідносини між сторонами носять цивільно-правовий, а не публічно-правовий характер.

За таких обставин судова колегія визнає, що подібну справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням процесуального законодавства, що тягне за собою її скасування із закриттям провадження в справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 157, ст.ст. 195-196, п.4 ч.1 ст. 198, ч.1 ст. 203, ст. 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2009 року у справі № 2а-16730/09/0570 за позовом ОСОБА_6 до помічника прокурора м. Дебальцеве ОСОБА_7 «про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити певні дії» скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом одного місяця з моменту набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: С.П.Дяченко

ОСОБА_3