Справа № 813/6154/13-а
Суддя: Кошіль В.В.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Київ К/800/11109/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кошіля В.В.

Суддів Борисенко І.В.

Моторного О.А.

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області

на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015

та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2013

у справі № 813/6154/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Домен-Друк»

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Домен-Друк» звернулось до суду з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області від 29.07.2013 № /1043 та № /1044.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2013, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015, позов задоволено; визнано протиправними та скасовано спірні податкові повідомлення-рішення, з мотивів обґрунтованості позовних вимог.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій; прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідачем в касаційній скарзі також заявлено клопотання про реорганізацію відповідача із Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на правонаступника - Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Відповідно до ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Суд касаційної інстанції, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про його задоволення.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, як законні та обґрунтовані.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ТОВ «Домен-Друк» взято на податковий облік у відповідача 27.05.2005 та 01.06.2005 йому видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість. Основними видами його діяльності є виробництво гофрованого паперу та картону, паперової та картонної тари, друкування іншої продукції.

На підставі результатів проведеної планової виїзної документальної перевірки ТОВ «Домен-Друк» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01 по 31.12.2012, складено акт від 15.07.2013 № 25/113/22-1009/33562775, в якому зафіксовано порушення: пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135, п. 138.2, п. 138.4, п. 138.8 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за I-III квартали 2012 року на загальну суму 290 948,70 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено податок на додану вартість на загальну суму 209 477 грн., в т.ч.: за червень, липень, вересень, жовтень, грудень 2012 року в розмірі 50 866 грн., 80 821 грн., 43 810 грн., 10 418 грн., 23 562 грн., відповідно.

Порушення позивачем вимог пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України, на думку податкового органу, полягало у тому, що у позивача обліковується кредиторська заборгованість в сумі 500 000 грн. за виданим ТОВ «Легато Корпорейшн» простим векселем АА № 1924456, яке станом на дату складання акта - припинено, але не знято з обліку, скасовано державну реєстрацію від 31.03.2011. Станом на 31.12.2012 дана заборгованість не погашена, взаєморозрахунки з ТОВ «Легато Корпорейшн» в 2012 році не проводилися. Тому, на думку податкового органу, така заборгованість повинна бути включена до інших доходів у І кварталі 2012 року, як безнадійна заборгованість в розумінні пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 ПК України.

Також встановлено безпідставне списання фольги отриманої від Приватного підприємства «ГертсТрейд» на собівартість виготовленої продукції в розмірі 885 470 грн., що призвело до завищення собівартості виготовлених і реалізованих товарів та безпідставного відображення в складі податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 177 094 грн.

При реалізації основних засобів (преса позолотного та пасажирського автомобіля) ТОВ сплатило ПДВ з ціни реалізації, а не із залишкової вартості таких засобів, чим занижено ПДВ в розмірі 10 899 грн.

Отримані від ПП «Інтерфоіл» податкові накладні від 14.12.2012 № 204 та 21.12.2012 № 304 заповнені з порушенням вимог п. 201.1 ст. 201 ПК України, а саме: не зазначено одиниці виміру фольги поліграфічної та вид цивільно-правового договору.

На підставі результатів проведеної перевірки, 29.07.2013 відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № /1043 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 436 423,05 грн., в т.ч.: 290 948,70 грн. основного платежу та 145 474,35 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів);

- № /1044 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 314 215,50 грн., 209 477 грн. основного платежу та 104 738,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Відповідно до пп. 14.1.11 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:

а) заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;

б) прострочена заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна фізичної особи, за умови, що дії кредитора, спрямовані на примусове стягнення майна боржника, не призвели до повного погашення заборгованості;

в) заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності майна:

суб'єктів господарювання, оголошених банкрутами у встановленому законом порядку або знятих з реєстрації як суб'єкти господарювання у зв'язку з їх ліквідацією;

г) заборгованість, що не погашена внаслідок недостатності коштів, отриманих від продажу на відкритих аукціонах (публічних торгах) та в інший спосіб, передбачений умовами договору застави, майна позичальника, переданого у заставу як забезпечення зазначеної заборгованості за умови, що інші юридичні дії кредитора щодо примусового стягнення іншого майна позичальника не призвели до погашення заборгованості в повному обсязі;

ґ) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв'язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;

д) прострочена заборгованість померлих фізичних осіб, а також осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, недієздатними або оголошені померлими, а також прострочена заборгованість фізичних осіб, засуджених до позбавлення волі.

Згідно з п. 135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Відповідно до пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 зазначеного Кодексу інші доходи включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Матеріалами справи встановлено, що між позивачем та ТОВ «Легато Корпорейшн» були укладені договори постачання виробничого обладнання та виконання робіт від 20.08.2010 № ДМ2/08 та від 06.09.2010 № МЗ/09, за умовами яких допускається оформлення заборгованості випискою векселя та вексельна форма оплати.

Заборгованість по цих договорах була оформлена простими векселями від 02.02.2011 АА № 1924456 на суму 500 000 грн., АА №1924457 - 475 678 грн. та АА № 1924458 - 181 842 грн. Строк платежу за такими векселями 02.02.2016.

Згідно досліджених судами попередніх інстанцій первинних документів здійснено поставку виробничого обладнання на суму 965 931,60 грн. (ПДВ - 160 988,60 грн.) та виконано ремонтні та пуско-налагоджувальні роботи на суму 191 588,40 грн. (ПДВ - 31 931,40 грн.), загальна сума боргових зобов'язань 1 157 520 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Відповідачем помилково ототожнюються поняття правонаступництва юридичної особи та правонаступництва за зобов'язанням.

Частиною 3 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що до відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 205 ГК України господарське зобов'язання припиняється неможливістю виконання у разі ліквідації суб'єкта господарювання, якщо не допускається правонаступництво за цим зобов'язанням.

Відносини, пов'язані з обігом векселів в Україні, регулюються «Уніфікованим законом про переказний та простий векселі», ратифікованого Верховною Радою України згідно Закону України від 06.07.1999 № 826-XIV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі» (дата набуття чинності Україною 06.01.2000, з урахуванням застережень, передбачених у додатку II до неї) (далі - Уніфікований закон), ЦК України та Законами України «Про цінні папери та фондовий ринок» та «Про обіг векселів в Україні».

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги. На момент видачі переказного векселя особа, зазначена у векселі як трасат, або векселедавець простого векселя повинні мати перед трасантом та/або особою, якій чи за наказом якої повинен бути здійснений платіж, зобов'язання, сума якого має бути не меншою, ніж сума платежу за векселем. У разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов'язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов'язання щодо платежу за векселем.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відповідно до ст. 77 Уніфікованого закону до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Частина 1 ст. 70 глави XI «Позовна давність» Уніфікованого закону встановлює, що позовні вимоги до акцептанта, які випливають з переказного векселя, погашаються із закінченням трьох років, які обчислюються від дати настання строку платежу. Ця норма стосується не тільки векселедержателя, а всіх осіб, що мають право вимагати за векселем.

За змістом ст. ст. 11, 16 Уніфікованого закону будь-який переказний вексель, навіть виданий без прямого застереження про наказ, може бути переданий шляхом індосаменту. Власник переказного векселя вважається його законним держателем, якщо його право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів, навіть якщо останній індосамент є бланковим.

Слід зазначити, що вексель як платіжний засіб може використовуватись для погашення заборгованості між ринковими суб'єктами, запобігаючи платіжній кризі. Водночас вексель є інструментом комерційного кредиту, що виступає у вигляді відстрочення платежу за надані товари та послуги.

При цьому векселедавець не має можливості та не зобов'язаний отримувати відомості щодо обігу виданих векселів та передачі їх векселедержателем іншим особам.

Відповідно до статей 43, 77 Уніфікованого закону держатель може використати своє право регресу проти індосантів, трасанта та інших зобов'язань осіб при настанні строку платежу, якщо останній не був здійснений, а також до настання строку платежу за таких умов: якщо мала місце повна або часткова відмова здійснити акцепт; у разі банкрутства трасата (незалежно від того, здійснив він акцепт чи ні), або у разі припинення ним платежів, навіть якщо ця обставина не була встановлена судовим рішенням, або у разі безрезультатного звернення стягнення на його майно; у разі банкрутства трасанта за векселем, що не підлягає акцепту.

Вказані норми закріплюють право векселедержателя на дострокову реалізацію права вимоги за векселем за рахунок солідарно зобов'язаних осіб у разі, якщо до настання строку платежу відбудуться визначені Уніфікованим законом події, що унеможливлюють погашення такого векселя прямим боржником. При цьому векселедержатель може використовувати простий вексель у розрахунках зі своїми контрагентами, при цьому переводячи власну заборгованість на векселедателя. У такому випадку припиняється право вимоги одного кредитора і виникає право вимоги у іншого кредитора. Отже, вексель може і надалі використовуватися в обігу до закінчення строку платежу за ним, вексель як актив не втрачає своєї правової сили внаслідок ліквідації держателя та може і надалі використовуватися в обігу.

На підтвердження такої можливості позивачем надано суду документи про здійснення ним викупу простих векселів від 02.02.2011 АА № 1924457 на суму 475 678 грн. та АА № 1924458 на суму 181 842 грн. по договорах купівлі-продажу цінних паперів від 20.02.2012 № 200212-БВ-1 та 21.04.2011 № 210411-Б-З відповідно, продавцем яких (векселів) було Приватне акціонерне товариство «Фондовий ділер».

Таким чином, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що у випадку відсутності даних про те, що простий вексель від 02.02.2011 АА № 1924456 на суму 500 000 грн. до ліквідації держателя - ТОВ «Легато Корпорейшн» не був переданий іншій стороні (кредитору, індосату) та залишений у ТОВ «Легато Корпорейшн», заборгованість за таким векселем не може вважатися безнадійною кредиторською заборгованістю та створювати в позивача обов'язок включити її до інших доходів звітного періоду.

Щодо завищення, на думку податкового органу, собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) за рахунок безпідставного списання фольги на собівартість виготовленої продукції на суму 885 470 грн. та відповідно безпідставного відображення в складі податкового кредиту податку на додану вартість в сумі 177 094 грн., слід зазначити наступне.

Згідно з п. 138.8 ст. 138 Податкового кодексу України собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Матеріалами справи встановлено, що 01.06.2012 між ПП «ГертсТрейд» і позивачем був укладений договір № ВЗ/1 на відповідальне зберігання матеріалів поліграфічного призначення (фольги та паперу), в рамках якого ПП «ГертсТрейд» передало позивачу на зберігання фольгу у кількості 24 868 кг по накладній на відповідальне зберігання від 05.06.2012 № 3 та 23 395 кг - від 09.07.2012 № 4.

Внаслідок помилки, допущеної матеріально відповідальною особою, позивач використовував фольгу, передану на відповідальне зберігання, у своїй господарській діяльності (для виробництва етикетки).

Після виявлення помилки, поставка (реалізація) використаної фольги була оформлена між ПП «ГертсТрейд» та ТОВ «Домен-Друк» договором поставки від 16.05.2011 № 17, видатковими та відповідними їм податковими накладними, та здійснено оплату за таку.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п. 198.2 ст. 198 ПК України).

Згідно з п. 198.3 ст. 198 цього Кодексу податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Враховуючи вказані норми матеріального права, встановлені фактичні обставини справи щодо використання отриманої на відповідальне зберігання від ПП «ГертсТрейд» фольги та подальшого її придбання (викупу), що підтверджено належним чином оформленими первинними документами, вірним є судовий висновок про правомірне віднесення позивачем податку на додану вартість в сумі 177 094 грн. до складу податкового кредиту.

Додатково встановлено, що в грудні 2012 року позивачем віднесено до податкового кредиту ПДВ в сумі 23 562 грн. на підставі виданих ПП «Інтерфоіл» податкових накладних від 14.12.2012 № 204 та 21.12.2012 № 299 на придбання фольги поліграфічної.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової накладної;

б) дата виписування податкової накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку (продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування податку;

ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за якою було здійснено митне оформлення товару, ввезеного на митну територію України.

Ставлячи під сумнів право позивача на формування податкового кредиту на підставі вказаних податкових накладених, податковий орган посилається на те, що вони заповнені з порушенням вимог п. 201.1 ст. 201 ПК України, а саме: в них не зазначено одиницю виміру фольги поліграфічної та вид цивільно-правового договору.

Однак, такі доводи податкового органу вірно були відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки в цих податкових накладених дослівно зазначено: «одиниця виміру товару» - «м.кв.»; «вид цивільно-правового договору» - «договір поставки від 03.10.2012 № 17».

Щодо ймовірного заниження ТОВ «Домен-Друк» ПДВ в сумі 10 899 грн. при реалізації основних засобів (преса позолотного та пасажирського автомобіля), у зв'язку із заниженням бази оподаткування, слід зазначити таке.

Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 цього Кодексу база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів), а також збору на обов'язкове державне пенсійне страхування на вартість послуг стільникового рухомого зв'язку).

Згідно з п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Відповідно до п. 198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

В судовому порядку встановлено, що позивачем реалізовано основні засоби: у вересні 2012 - прес позолотний «Heidelberg SBOP» за ціною 136 000 грн. (в т.ч. ПДВ 22 666,67 грн.); у липні 2012 року - пасажирський автомобіль ГАЗ-322132-148 за ціною 24 000 грн. (в т.ч. ПДВ 4 000 грн.), що підтверджено відповідними первинними документами.

Разом з тим, залишкова вартість таких основних засобів становила 164 019,65 грн. та 23 810,06 грн., відповідно.

Також, відповідачем у відповідності до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України не надано доказів щодо використання цих необоротних активів у операціях, визначених п. 198.5 ст. 198 ПК України, та не підтверджено заниження позивачем податкових зобов'язань по операціях з продажу зазначених активів.

За вказаних обставин, відсутності порушень норм матеріального та процесуального права, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог є вірним, а касаційна скарга відповідача - необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Допустити заміну по даній справі відповідача - Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області її правонаступником - Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Львова Головного управління ДФС у Львівській області відхилити.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.02.2015 та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29.10.2013 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий В.В. Кошіль
Судді І.В. Борисенко
О.А. Моторний