Справа № 816/493/16
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 р.Справа № 816/493/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.

суддів - Бартош Н.С. , Донець Л.О.

за участю секретаря судового засідання - Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про стягнення коштів, -

В с т а н о в и л а:

12.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 51) просить, стягнути з відповідача - Управління Державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі по тексту УДАІ ГУ МВС України в Полтавській області, відповідач) грошову компенсацію за невикористану відпустку та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на день звільнення з органів ДАІ відповідач не забезпечив здійснення виплати йому належного грошового забезпечення, а саме компенсації за невикористану відпустку. У відповідності до приписів ст. 117 КЗпП просив стягнути з відповідача суму середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 05.05.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Так, судовим рішенням стягнуто з УДАІ ГУ МВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 4253,34 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Судове рішення в частині задоволення позовних вимог мотивовано тим, що позивач, який на час звільнення належав до середнього начальницького складу та був звільнений з органів внутрішніх справ через хворобу, набув права на грошову компенсацію відповідно до абзацу 2 п. 56 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС та враховуючи те, що компенсація за невикористану відпустку в розмірі 4253,34 грн. є нарахованою однак невиплаченою зв'язку з відсутністю бюджетних асигнувань, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні визнано судом безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з тим, що спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини не передбачена відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду та прийняти нове судове рішення яким повністю задовольнити його позовні вимоги.

Скаржник зазначає, що оскільки спеціальними нормативно-правовими актами не передбачено умов та порядку стягнення відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, застосуванню підлягають загальні норми - ст. 117 КЗпП.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга, відповідно до положень ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Правовий статус міліції в Україні визначався положеннями ст. 1 Закону України від 20.12.1990 року № 565-XII «Про міліцію», це - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров'я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Правовідносини з приводу проходження служби в органах внутрішніх справ на час виникнення спірних правовідносин регулюються Положенням про проходженням служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114.

Судом встановлено, що наказом Управління МВС України в Полтавській області № 625 о/с від 06.11.2015 року капітана міліції ОСОБА_1, інспектора з розшуку транспортних засобів, що зникли з місця дорожньо-транспортної пригоди, відділення державної автомобільної інспекції з обслуговування м. Полтава УДАІ УМВС України в Полтавській області з 06.11.2015 року звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «б» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (а.с. 7).

Пунктом 4.1 розділу IV наказу МВС України від 31.12.2007 року № 499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», який зареєстрований Мінюстом України 12.03.2008 року за № 205/14896, визначено, що при переміщенні, переведенні, а також звільненні осіб рядового і начальницького складу фінансовий апарат (бухгалтерія) зобов'язаний задовольнити їх усіма належними видами грошового та дорожнього забезпечення і про виплачені суми зробити відповідні записи в грошовому атестаті, зразок якого наведено у додатку до цієї Інструкції.

Сторонами по справі не заперечується та обставина, що на дату звільнення позивача та на час його звернення до суду з цим позовом повний розрахунок з ним УДАІ ГУ МВС України в Полтавській області не проведений, позивачу не виплачена нарахована у відповідності до п. 56 Положення про проходженням служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ грошова компенсація за невикористану відпустку в розмірі 4253,34 грн (а.с. 27).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При усуненні розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції пункту 56 Положення, статті 24 Закону України «Про відпустку», Верховний Суд України, з посиланням на вимоги ст.ст. 1-3, 12, 14 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», вказав на те, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців, в тому числі працівників правоохоронних органів, членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. Нормативно - правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями закріпленими в Конституції та законах України з урахуванням особливостей, встановлених цими та іншими законами (постанова від 14.10.2014 року у справі № 21-413а14).

Крім того, Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України «Про міліцію» вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17.02.2015 року у справі № 21-8а15).

У п. 2 постанови від 24.12.1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів щодо заробітної плати не поширюються на рядовий та начальницький склад органів внутрішніх справ.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів приходить до висновку про не обґрунтованість позовної вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині, якою судом задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 - з відповідача на його користь стягнута сума грошевої компенсації за невикористану відпустку у розмірі 4.253,34 грн, оскільки вимоги апеляційної скарги в цій частині апелянтом не обґрунтовані.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198 ч. 1 п. 1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 05 травня 2016 року - без змін.

Ухвала Харківського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис) Л.В. Мельнікова

Судді (підпис) Н.С. Бартош

(підпис) Л.О. Донець

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15 липня 2016 року