Справа № 335/6497/16-а
Суддя: Гашук К. В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/6497/16-а 2-а/335/197/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання дій противоправними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання дій противоправними та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначав, що він народився 02 вересня 1926 року. Під час Великої Вітчизняної Війни у серпні 1943 року, у неповнолітньому віці, його примусово було вивезено німецькою окупаційною владою з м. Запоріжжя на примусові роботи до Німеччини, де він перебував з 1943 року по травень 1945 року. У довідці, виданій СБУ України по Запорізькій області від 18.09.1992 року за № 10/51073 до адреси Спілки колишніх неповнолітніх ув'язнених м. Запоріжжя вказано, що він дійсно був силоміць відправлений до Німеччини, де працював на військовому заводі в м. КДФ з липня 1944 року в шахті табору Морфантай м. Вілерут (Франція). 03.03.1993 року Орджонікідзевським райсобесом м. Запоріжжя йому було видано безстрокове посвідчення, як колишньому неповнолітньому в'язню.

23.03.2000 року Верховна Рада України прийняла Закон Про жертви нацистських переслідувань, у звязку з чим з 2003 року він перебував на персоніфікованому обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, та мав пільги, передбачені статтею 6.3 цього закону, зокрема: п. 1) безоплатне одержання ліків за рецептами лікарів; п. 2) безоплатне першочергове зубопротезування (за винятком протезування з дорогоцінних металів); п. 4) 50-відсоткову знижку плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у жилому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю); п. 5) 50-відсоткову знижку плати за користування комунальними послугами (газопостачання, електропостачання та інші послуги) в межах середніх норм споживання. Площа житла, на яку надається знижка, під час проведення розрахунків плати за опалення становить 21 кв. метр опалюваної площі на кожну особу, яка постійно проживає у жилому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім'ю. Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 50-відсоткова знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалюваної площі (42 кв. метри на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сім'ю); п. 6) 50-відсоткову знижку вартості палива, у тому числі рідкого, у межах норм, установлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення; п. 7) безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських маршрутів у межах області (Автономної Республіки Крим) за місцем проживання; п. 16) безоплатний проїзд один раз на два роки (туди та назад) залізничним, водним, повітряним або міжміським автомобільним транспортом незалежно від наявності залізничного сполучення або проїзд один раз на рік (туди та назад) зазначеними видами транспорту з 50-відсотковою знижкою; п. 17) позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 відсотків тарифів на основні та 50 відсотків - на додаткові роботи). Абонентна плата за користування телефоном установлюється в розмірі 50 відсотків затверджених тарифів.

Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, на підставі Закону України Про жертви нацистських переслідувань, компенсував підприємствам міста Запоріжжя за спожиті ним послуги (газопостачання, електропостачання та інші послуги) у розмірі 50 % та компенсував плату за користування житлом (квартирну плату) у розмірі 50 %, а з 01.07.2015 року таке компенсування припинив, чим перевищило свої повноваження.

З 01.07.2015 року плату за користування житлом (квартирну плату) та плату за користування комунальними послугами (газопостачання, електропостачання та інші послуги) позивачу було нараховано у повному обсязі без 50-відсоткової знижки, гарантованої Законом України Про жертви нацистських переслідувань.

23.09.2015 року з листа Управління соціального захист населення Запорізької міської ради № Г-2458 позивачу стало відомо, що Законом України від 28.12.2014 року №76 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» внесено зміни в п. 6.3 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», а саме встановлено, що з 01.07.2015 року пільги на житлово-комунальні послуги надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу» з 01.07.2015 року деякі пільговики мають право на 50% пільгу на оплату житлово-комунальних послуг, за умови, якщо середньомісячний сукупний доход не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (у 2015 році - 1710,00грн.). Оскільки середньомісячний сукупний дохід позивача перевищує величину доходу який дає право на податкову соціальну пільгу, то з 01.07.2015 року йому призупинено право на користування 50% пільгою на оплату житлово-комунальних послуг.

Посилаючись на те, що такі дії відповідача суперечать вимогам чинного законодавства, ОСОБА_1 просив суд

- визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо припинення компенсації за спожиті ним комунальні послуги (газопостачання, електропостачання та інші послуги) комунальним підприємствам м. Запоріжжя, за користування житлом (квартирну плату) та за користування іншими пільгами, передбаченими Законом України Про жертви нацистських переслідувань (ст. 6-3) протиправними;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району відновити надання позивачу пільг та компенсацій (в т.ч. компенсацій за спожиті ним комунальні послуги комунальним підприємствам м. Запоріжжя, за користування житлом (квартирну плату) та за користування іншими пільгами, передбаченими Законом України Про жертви нацистських переслідувань, (ст. 6-3), відповідно до Закону України Про жертви нацистських переслідувань (ст. 6-3) у повному обсязі з 01.07.2015 року;

- зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району надати йому пільги та компенсації (за спожиті ним комунальні послуги комунальним підприємствам м. Запоріжжя, за користування житлом (квартирну плату) та за користування іншими пільгами, передбаченими Законом України Про жертви нацистських переслідувань) згідно Закону України Про жертви нацистських переслідувань (ст. 6-3), що не були йому нараховані з 01.07.2015 року та здійснити йому компенсацію з 01.07.2015 року, за спожиті ним комунальні послуги комунальним підприємствам м. Запоріжжя, за користування житлом (квартирну плату) та за користування іншими пільгами, передбаченими Законом України Про жертви нацистських переслідувань (ст. 6-3) у повному обсязі;

- стягнути з Державного бюджету України на його користь судові витрати.

В судове засідання позивач не зявився. До позовної заяви ним було додано клопотання про розгляд справи у його відсутність, у письмовому провадженні, за наявними у справі матеріалами.

Представник Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не зявилася. Через канцелярію суду від відповідача подано заперечення проти адміністративного позову та клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника.

З огляду на приписи ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу в письмовому провадженні, за відсутності учасників процесу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст. 86 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився 02 вересня 1926 року. 03.03.1993 року Орджонікідзевським райсобесом м. Запоріжжя позивачу видано безстрокове посвідчення, як колишньому неповнолітньому в'язню. Позивач перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги в Управлінні праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як учасник війни, ветеран праці, пенсіонер за віком, інвалід 2 групи загального захворювання.

До 01.07.2015 року ОСОБА_1 користувався пільгами на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 6.3. Закону України «Про жертви нацистських переслідувань».

Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району на підставі Закону України Про жертви нацистських переслідувань, компенсувало підприємствам міста Запоріжжя за спожиті позивачем послуги (газопостачання, електропостачання та інші послуги) у розмірі 50 % та компенсувало плату за користування житлом (квартирну плату) у розмірі 50 %, а з 01.07.2015 року таке компенсування було припинено.

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76 внесено зміни в п. 6.3. Закону України «Про жертви нацистських переслідувань», зокрема, встановлено, що з 01.07.2015 року пільги на житлово-комунальні послуги надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу», з 01.07.2015 року деякі пільговики мають право на 50% пільгу на оплату житлово-комунальних послуг, за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу (у 2015 році - 1710,00грн.).

Згідно даних Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя, які позивачем не заперечуються, розмір пенсії ОСОБА_1 на момент припинення пільги становив 2 532 грн. 28 коп., розмір пенсії дружини позивача становив 2 379 грн., яка до того ж отримує допомогу на догляд за інвалідом у розмірі 791 грн. 58 коп.

З огляду на положення Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76 та постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 389 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу», Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району встановивши, що середньомісячний сукупний дохід позивача перевищує величину доходу який дає право на податкову соціальну пільгу, правомірно з 01.07.2015 року призупинив право ОСОБА_1 на користування 50% пільгою на оплату житлово-комунальних послуг.

Доводи позивача про неприпустимість звуження змісту і обсягу пільг, компенсацій та гарантій, наданих громадянам України, шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Із цим конституційним правом громадян кореспондується обов'язок держави щодо його забезпечення.

Згідно зі ст. 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього ж суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року, у справі "Велікода проти України" від 03 червня 2014 року, в яких визначено про наявність у держави широкої свободи розсуду зрівноважування прав на частку щодо економічної політики.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні від 26.12.2011 року № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом, на що вказав Конституційний Суд України у Рішенні від 22.09.2005 року № 5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

За таких обставин зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист, а тому дії Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району щодо призупинення пільги позивача у звязку із внесенням змін до законодавчих актів, які, до того ж, не визнані неконституційними, є правомірними.

З огляду на викладене вище адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання дій противоправними та зобовязання вчинити певні дії залишити без задоволення.

На постанову протягом 10 днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: К.В. Гашук