Справа № 803/209/15-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Київ К/800/1110/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Кочана В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року

у справі № 803/209/15-a

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Міністерства інфраструктури України, Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті

треті особи: Державна казначейська служба України,

за участю прокуратури Волинської області

про визнання рішення протиправним та стягнення коштів,

встановив:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства інфраструктури України, Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, третя особа: Державна казначейська служба України, за участю прокуратури Волинської області, в якому просив:

- визнати протиправним рішення Міністерства інфраструктури України від 16 січня 2015 року № 384/25/10-15;

- стягнути 364 888,08 грн., в якості невиплаченої компенсації за фактично надані послуги по перевезенню пільгових категорій населення на автобусних маршрутах, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), за період з 01 січня по 31 грудня 2012 року.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на підставі дозволів Державної адміністрації автомобільного транспорту, Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, виданих протягом 2008-2013 років з різним терміном дії, позивач здійснює перевезення пасажирів на міжобласних автобусних маршрутах загального користування. За самостійними розрахунками позивача, проведеними на підставі відомостей автостанцій Радехів, Рівне, Кузнєцовськ, Дубно, Млинів, Львів, Тернопіль, Луцьк, Колки, Світязь,Берестечко, Маневичі, Рожище, Голоби, Ковель, Шацьк, Горохів, Любомль, Камінь-Каширський за період з січня по грудень 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 надав послуги з перевезення пільгових категорій населення на міжобласних маршрутах на загальну суму 364 888,08 грн.

Позивач звернувся до Міністерства інфраструктури України за компенсацією витрат за фактично надані послуги з перевезення пільгових категорій населення на автобусних маршрутах, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), у сумі 364 888,08 грн.

Листом від 16 січня 2015 року № 384/25/10-15 Міністерство інфраструктури України повідомило, що повноваження щодо організації та проведення конкурсів з перевезення пасажирів покладено на Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, а Мінінфраструктури України не є головним розпорядником коштів, призначених на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (зокрема компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій обґрунтовано керувалися наступним.

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено систему органів державного регулювання та контролю, до якої входить також і центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту; він забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту. Реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про автомобільний транспорт» забезпечення організації пасажирських перевезень на міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області (міжобласні маршрути), покладається на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Пунктом 1 Указу Президента України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Міністерство інфраструктури України, Державну автотранспортну службу України, Державну авіаційну службу України, Державну службу зв'язку України, Державну службу морського та річкового транспорту України, реорганізувавши Міністерство транспорту та зв'язку України, а також поклавши на Міністерство, що утворюється, функції з реалізації державної політики у сфері туризму.

Відповідно до Положення про Міністерство інфраструктури України (Мінінфраструктури України), затвердженого Указом Президента України від 12 травня 2011 року №581/2011 (далі - Положення), воно є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінінфраструктури України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики у сферах авіаційного, автомобільного, залізничного, морського і річкового, міського електричного транспорту. Одним із основних завдань Мінінфраструктури України є формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах транспорту. Повноваження Мінінфраструктури України відповідно до покладених на нього завдань у сфері автомобільного та міського електричного транспорту визначені підпунктом 4.8 пункту 4 Положення.

На виконання пункту 4 зазначеного Указу постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2011 року № 346 «Про ліквідацію урядових органів» ліквідовано Головну державну інспекцію на автомобільному транспорті, Державну адміністрацію автомобільного транспорту.

Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 370/2011 «Питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» було утворено Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекцію).

Відповідно до Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 387/2011, Укртрансінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України. Укртрансінспекція входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, на перевезення яким видано ліцензію, міському електричному, залізничному транспорті, експлуатації автомобільних доріг загального користування.

Укртрансінспекція у сфері автомобільного та міського електричного транспорту організовує та проводить конкурси з перевезення пасажирів на міжнародних та міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласних маршрутах); встановлює та розриває відносини з переможцями конкурсу (видача дозволу, його анулювання) - підпункти 10, 11 пункту 4.2 Положення.

Статтею 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. При цьому стаття розмежовує ці відносини в залежності від території, охопленої автобусними маршрутами загального користування (міські, приміські та міжміські маршрути, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), та приміські та міжміські, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути).

Договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати, що визначено частиною 1 статті 31 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до частини 2 вказаної статті відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування приміських та міжміських, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються дозволом органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування автобусних маршрутів, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування (рейсів), які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника. Форму дозволу, порядок його видачі та анулювання визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

Таким чином, у відносинах із автомобільним перевізником, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування приміських та міжміських, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути) відповідач як центральний орган, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, визначає форму дозволу, порядок його видачі та анулювання. В свою чергу, Укртрансінспекція безпосередньо організовує та проводить конкурси з перевезення пасажирів на міжнародних та міжміських і приміських автобусних маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласних маршрутах) та встановлює відносини з переможцями конкурсу шляхом видачі дозволу.

Судами попередніх інстанцій зроблено правильний та обґрунтований висновок про те, що чинним законодавством України не визначено обов'язку (повноважень), способу і порядку для проведення відповідачем компенсації перевізнику за надання послуги з пільгових перевезень пасажирів на автобусних міжобласних маршрутах.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відхилити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

В.М. Кочан