Справа № 196/140/16-а
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" липня 2016 р. справа №196/140/16-а (2-а/196/11/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:ОСОБА_1, суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року у справі №196/140/16-а за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про визнання протиправними дій і відшкодування шкоди, визнання неправомірною бездіяльності та стягнення недоплаченої суми пенсії внаслідок неправильного перерахунку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 08.02.2016 року звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області, в якому просив: визнати дії відповідача такими, що були здійснені без урахування вимог пункту 6 ст.92 Конституції України відносно здійснення перерахування пенсії згідно ст.ст.18, 20, 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобовязати відповідача перерахувати пенсію з застосуванням вимог ст.18, ст.20, ст.21, ст.25 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити суми недотриманої пенсії, внаслідок неправильного нарахування пенсійного забезпечення по час вирішення даного питання в суді; зобовязати відповідача утриматись від самостійного відходу від встановленого законом і судом порядку нарахування пенсії.

Постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач подав суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Пунктом 3 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які прийняті у порядку скороченого провадження за результатами розгляду справ, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 183-2.

Постанова судом першої інстанції прийнята в порядку скороченого провадження за результатом розгляду справи, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 183-2 КАС України, а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути зазначену справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_3 є інвалідом 3 групи внаслідок поранення, отриманого при виконанні інтернаціонального обовязку в Афганістані (а.с.9).

ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області з 28.12.2005 року та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII (далі по тексту - ОСОБА_4 № 2262).

Відповідно до ст.ст.18, 20 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_3, як інвалід війни, має право на отримання пенсії по інвалідності на умовах і в порядку цього Закону.

12.01.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області з заявою про перерахунок йому пенсії як інваліду війни ІІІ групи з моменту порушення виплат у звязку зі змінами в законодавстві.

Листом від 25.01.2016 року №К-1/16 Управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області повідомило позивача, що для перерахунку розміру пенсії немає правових підстав, оскільки вона виплачується в розмірі, передбаченому чинним законодавством (а.с.10-11).

Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, ОСОБА_3 оскаржив його до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач у звязку з відсутністю правових підстав правомірно відмовив ОСОБА_3 у перерахунку пенсії як інваліду війни ІІІ групи, оскільки пенсія ОСОБА_3 виплачується в розмірі, передбаченому чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.21 Закону №2262 пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, зокрема для інвалідів 3-ї групи в розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Статтею 22 вказаного Закону встановлено мінімальні розміри пенсій по інвалідності інвалідам війни з числа солдат і матросів строкової служби 3 групи у розмірі 105% від прожиткового мінімуму.

Як вбачається з відповіді УПФУ обчислення пенсії ОСОБА_3 здійснюється відповідачем відповідно до ст.22 Закону №2262 в межах положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», частиною 7 якої визначено, що мінімальний розмір пенсії по інвалідності встановлюється в розмірі: інвалідам війни І групи - 285 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІ групи - 255, ІІІ групи - 225, учасникам бойових дій - 165 відсотків, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Прикінцевими положеннями Законів України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що у 2012, 2013, 2014, 2015 та 2016 роках норми та положення статей 14, 22, 37 та 43 Закону України №2262 застосовуються в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Невідємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обовязок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним з таких органів і є Кабінет Міністрів України, який згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Кабінет Міністрів України, як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України в рішенні від 20.06.2001 року №10-рп/2001 у справі про виплату і доставку пенсій та грошової допомоги вказав, що ОСОБА_4 України закріплює основоположні засади права на державну соціальну допомогу громадянам і відносить до законодавчого регулювання механізм його реалізації.

Відповідно до положень Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний захист дітей війни» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України.

Таким чином, Верховна Рада України в прикінцевих положеннях Законів України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Механізм реалізації соціально-економічних прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно до частини 2 статті 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно - правових актів застосовується лише в частині, якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та Закону України про Державний бюджет України.

Відповідно до частини 11 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як зазначалось вище, УПФУ в Царичанському районі нарахування та виплату ОСОБА_3 пенсії як інваліду війни проводить у відповідності до вимог статті 22 Закону України №2262 з урахуванням вимог пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» (а.с.16-18).

Відповідно до статті 25 Закону України №2262 особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пенсії по інвалідності підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

Вказана норма містить вичерпний перелік категорій громадян, яким передбачено підвищення пенсії відповідно до цього Закону.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_3, як інвалід війни ІІІ групи, якому нараховується пенсія відповідно до Закону України №2262, не підпадає під дію ст.25 цього Закону, з чим погоджується колегія суддів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 3 статті 63 Закону №2262 усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у звязку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною 2 статті 51 цього Закону.

За цією нормою права підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення субєкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з пунктом 1 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 (далі по тексту - Порядок № 45), перерахунок раніше призначених відповідно до Закону № 2262 пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у звязку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 23 квітня 2012 року № 355 (далі по тексту - Постанова № 355) встановлено з 01.07.2012 року підвищення до пенсій, призначених до зазначеної дати відповідно до Закону № 2262-XII, крім пенсій, призначених військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, у розмірі 11 відсотків пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21 і 36 Закону, збільшивши його з 01.09.2012 року до 23 відсотків та з 01.01.2013 року до 35 відсотків. При цьому розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону з урахуванням доплат до попередніх розмірів пенсій згідно з пунктом 4 Порядку № 45, та підвищень, передбачених абзацом першим цього пункту, не можуть перевищувати розміри пенсій, обчислені відповідно до Закону, виходячи з грошового забезпечення, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 року № 1294, за відповідними посадами військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу станом на 01.04.2012 року.

Аналіз змісту постанови № 355 також дає підстави для висновку про відсутність підстав для перерахунку позивачеві пенсії відповідно до вимог частини 3 статті 63 Закону №2262, оскільки постановою № 355 Кабінет Міністрів України не приймав рішень щодо зміни розмірів хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, які мають право на пенсію за Законом № 2262, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.

Отже, висновок суду першої інстанцій у справі, що розглядається, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, є вірним.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду відсутні.

Згідно частини першої статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини десятої статті 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Керуючись статтями 160, 167, 183-2, 184, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року у справі №196/140/16-а залишити без задоволення.

Постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2016 року у справі №196/140/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак