Справа № 702/498/16-а
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 702/498/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Ротаєнко Д.С. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А
14 липня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Губської О.А.
суддів: Парінова А.Б., Беспалова О.О.
за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Монастирищенського відділу обслуговування громадян про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
Позивач звернулася до суду з позовом до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Монастирищенського відділу обслуговування громадян, у якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови їй у призначенні пенсії відповідно до п. 3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як дружині військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та зобов`язати Управління призначити таку пенсію, починаючи з 11 квітня 2016 року.
Постановою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 травня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління щодо відмови у призначенні позивачу пенсії відповідно до п.3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зобов`язано Уманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 квітня 2016 року про дострокове призначення пенсії і прийняти рішення з урахуванням встановлених судами обставин і норм права, на підставі Законів України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та від 9 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
На вказане судове рішення відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просив скасувати зазначену постанову та прийняти нову, якою повністю відмовити у задоволенні вимог позивача.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, прийняте в порядку скороченого провадження за правилами ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України), то апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.
Згідно зі ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів виходить із таких обставин.
Вирішуючи спір, суд правильно установив, що 11.04.2016 позивач звернулася до Управління із заявою, у якій просила пенсійний орган призначити їй пенсії достроково на підставі абзацу шостого пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як дружині військовослужбовця, який помер внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Відповідач листом від 19.04.2016 №1181/04 повідомив позивача про неможливість призначення їй пенсії, вказавши на те, що її померлий чоловік не мав статусу військовослужбовця, а мав статус військовозобов`язаного, який перебував на військових зборах.
Частково задовольняючи вимоги позивача, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що управляння рішення за результатами розгляду заяви позивача не приймало, поряд із цим, мотиви, з яких позивача повідомлено про відсутність підстав для призначення дострокової пенсії, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Перевіривши правову оцінку обставин справи та правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень цього Закону встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.
За правилами статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
При цьому згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.
У період перебування ОСОБА_2 на військових зборах діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок».
Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-Х) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, - військовозобов`язаними.
За правилами статей 7-9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.
Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідно до частини дев`ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
За правилами частини першої статті 16 Закону України «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, та військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також членів сімей військовослужбовців, резервістів та військовозобов`язаних, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час виконання службових обов`язків або постраждали у полоні в ході бойових дій (війни), в умовах надзвичайного стану чи під час виконання службових обов`язків за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи національного персоналу у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей (підпункт 3 пункту 1 статті 3 цього Закону).
Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які проходять збори (навчальні, перевірочні, спеціальні), у цей період вважаються такими, що проходять військову службу та користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.
Зазначене вище кореспондується зі статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою до військовослужбовців належать, зокрема, військовозобов`язані, призвані на військові збори.
Можливість отримання пільги, передбаченої абзацом шостим пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, для дружини, якщо вона не взяла повторний шлюб, військовослужбовця, який помер після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, законодавець не пов`язує з видом військової служби, тривалістю її проходження, військовим званням та посадою, а також часом, що сплинув після звільнення особи з військової служби.
Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2016 року (справа 21-1887а15).
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 має не менше 20 років страхового стажу, а її чоловік - військовозобов`язаний, який був призваний на військові збори та помер внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Враховуючи установлені обставини та наведені норми права, колегія суддів вважає, що доводи пенсійного органу про неможливість призначення позивачеві дострокової пенсії через те, що її померлий чоловік не мав статусу військовослужбовця, а мав статус військовозобов`язаного, який перебував на військових зборах, є помилковими та не відповідають вимогам чинного законодавства.
Судом першої інстанції встановлено, що рішення за результатами розгляду заяви позивача від 11.04.2016 пенсійний орган не приймав.
На цьому наголошував також і відповідач у своїх запереченнях на позов та в апеляційній скарзі.
Поряд із цим Верховний Суд України в постановах від 18 березня 2014 року (справа № 21-11а14) та від 22 квітня 2014 року (справа № 21-484а13) сформулював правову позицію у подібних правовідносинах, згідно з якою підставою для повідомлення про відмову у призначенні пенсії є рішення суб`єкта владних повноважень, прийняте з цього питання. Оскільки звернення про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглянув та відповідного рішення не прийняв, то суд має зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.
Умови та порядок призначення пенсії, в тому числі пенсій за віком на пільгових умовах, врегульовані Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та «Про пенсійне забезпечення».
Згідно зі статтею 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України.
Відповідно до п. 4.1 цього Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.
За змістом абз. 1 та 6 п. 4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідач, всупереч наведених норм заяви позивача не розглянув та відповідного рішення не прийняв, то колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 квітня 2016 року про дострокове призначення пенсії і прийняти рішення з урахуванням встановлених судами обставин і норм права.

Поряд із цим, приймаючи рішення відповідач повинен врахувати правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2016 року (справа 21-1887а15), позаяк, в силу положень ч.1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Монастирищенського відділу обслуговування громадян про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення, а постанову Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13 травня 2016 року - без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, а якщо його було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п`ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС України).
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає (ч. 10 ст. 183-2 КАС України).

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяА.Б. Парінов

СуддяО.О. Беспалов

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Парінов А.Б.

Беспалов О.О.