Справа № 2-а-405/10
Суддя: Рум'янцева Н. О.
Дата ухвалення: 2010-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

іменем України

Справа № 2-а-405/2010 р.

12 лютого 2010року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.

при секретарі Ляшик С.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності, визнання відповіді не законною та стягення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

03.11.2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності, визнання відповіді не законною та стягення моральної шкоди.

В обгрунтування воїх вимог позивач вказує на те, що 29.09.2009року він звернувся до Миколаївського міського голови зі скаргою на те, що начальник освіти Виконавчого комітету Миколаївської міської ради виступала на фестивалі національних культур не державною мовою. В відповіді від 16.10.2009р. було вказано, що порушень чинного законодавства з боку посадової особи не встановлено та виступ російською мовою був правомірним. Вважає що відповідачем були порушені вимоги ст.11,15 Закону України «Про мови в Українській РСР», оскільки дії посадовою особи протирічать законодавству України, відповідач в порушення ст.19 Закону України «Про звернення громадян» в межах своїх повноважень не забезпечив поновлення його права на отримання інформації українською мовою та не прийняв мір щодо забезпечення недопущення порушень мовного законодавтсва у майбутньому.

Вважає неправомірною бездіяльність Виконавчого комітету Миколаївської міської ради при розгляді його скарги від 29 вересня 2009 року про порушення його права отримувати інформацію українською мовою, просить визнати відповідь Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 16 жовтня 2009 року такою, що не відповідає вимогам ЗУ «Про мови в Українській РСР», стягнути на його користь з Виконавчого комітету Миколаївської міської ради 3000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що посадова особа ОСОБА_3 виступала на всеукраїнському фестивалі національних культур, на якому було присутньо більш ніж 15 представників різних національностей. Оскільки російська мова є міжнаціональною та міжрегіональною мовою, було вирішено, що більш прийнятним буде виступ російською мовою, як зрозумілою для вісіх національностей. У відповіді наданої позивачу було вказано, що порушень законодавства з боку посадової особи не виявлено, та пропозиція надати позивачу у разі необхідності переклад виступу українською мовою.

Бездіяльності при наданні відповіді не вбачається, оскільки посадова особа мала право виступу російською мовою, тому міри дісциплинарного стягення до неї не застосовувались. Оскільки не має порушень законодавства з боку відповідача, вважає що вимоги щодо стягення як компенсації завданної моральної шкоди не є обгрунтованими. Просив позов не задовільняти.

Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

29.09.2009року позивач звернувся до Миколаївського міського голови зі скаргою на те, що начальник освіти Виконавчого комітету Миколаївської міської ради виступала на фестивалі національних культур не державною мовою. У відповіді від 16.10.2009р. було вказано, що порушень чинного законодавства з боку посадової особи не встановлено та виступ російською мовою був правомірним.

Однак дана відповідь не відповідає закону з наступних підстав.

Стаття 10 Конституції України від 28.06.1996р. говорить: «Державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України.».

Стаття 3 Закону України «Про мови в Українській РСР» N 8312-XI від 28.10.1989 (надалі Закон №8312-11) говорить про те що, Українська РСР створює необхідні умови для розвитку і використання мов інших національностей в республіці.

В роботі державних, партійних, громадських органів, підприємств, установ і організацій, розташованих у місцях проживання більшості громадян інших національностей (міста, райони, сільські і селищні ОСОБА_2, сільські населені пункти, їх сукупність), можуть використовуватись поряд з українською і їхні національні мови.

Згідно статті 4 Закону №8312-14 - мовами міжнаціонального спілкування в Українській РСР є українська, російська та інші мови. Українська РСР забезпечує вільне користування російською мовою як мовою міжнаціонального спілкування народів Союзу РСР.

Згідно статті 11 Закону №8312-14 в Українській РСР мовою роботи, діловодства і документації, а також взаємовідносин державних, партійних, громадських органів, підприємств, установ і організацій є українська мова.

Стаття 15 закону №8312-14 передбачає, що мовою з'їздів, сесій, конференцій, пленумів, засідань, зборів, нарад, інших зібрань державних, партійних, громадських органів, підприємств, установ і організацій в Українській РСР є українська мова.

У випадках, передбачених у частині другій статті 3 цього Закону, мовою сесій, конференцій, пленумів, засідань, зборів, нарад, інших зібрань органів і організацій поряд з українською мовою може бути і національна мова більшості населення тієї чи іншої місцевості, а у випадках, передбачених у частині третій цієї ж статті, - мова, прийнятна для населення даної місцевості.

Відповідно до рішення Конституційного суду України у справі за конституційними поданнями 51 народного депутата України про офіційне тлумачення положень статті 10 Конституції України щодо застосування державної мови органами державної влади, органами місцевого самоврядування та використання її у навчальному процесі в навчальних закладах України (справа про застосування української мови) N 10-рп/99 від 14.12.1999р. (надалі Рішення №10-рп/99) - Положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", треба розуміти так, що українська мова як державна є обов'язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п'ята статті 10 Конституції України).

Поряд з державною мовою при здійсненні повноважень місцевими органами виконавчої влади, органами Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування можуть використовуватися російська та інші мови національних меншин у межах і порядку, що визначаються законами України.

Згідно чинного законодавства України, зокрема Рішення №10-рп/99, яке є остаточним та оскарженню не підлягає українська мова є обов/язковою при здійсненні повноважень органами місцевого самоврядування та органами державної влади, використання будь якої іншої мови допускається лише поряд з державною.

Таким чином виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що фестиваль носить назву «Всеукраїнський» та проходить на терріторії України, посадова особа повинна була користуватись державною мовою, а за необхідністю цей же виступ міг бути переведений на російську або будь-яку іншу мову.

Відповідь відповідача від 16.10.2009року в даному випадку не є законою у частині правомірності дій посадової особи, оскільки її дії протирічать вимогам чинного законодавства.

Неправомірна бездіяльність відповідача, полягає у невжитті відповідних заходів, щодо своєчасного надання позивачу можливості отримувати інформацію, що надходить від офіційної посадової особи, на державній мові та незабезпечення функціонування державної мови при здійсненні відповідачем своїх повноважень.

Посилання представника відповідача на те, що у зв/язку з присутністю на фестівалі великої різноманітності різних національностей, було прийнято рішення виступати російською мовою, протиричать законодавсту, оскільки використання інших мов допускається лише поряд з українською мовою.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконноми рішеннями, діями чи бездіяльностю органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення компенсації моральної шкоди частково у розмірі 150 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 122, 160, 161, 163 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання неправомірною бездіяльності, визнання відповіді не законною та стягення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Виконавчого комитету Миколаївської міської ради при розгляді скарги позивача від 29 вересня 2009року, щодо порушення права отримувати інформацію українською мовою.

Визнати такою, що не відповідає закону УРСР «Про мови в Українській РСР» N 8312-XI 28.10.1989року та Закону України «Про звернення горомадян» N 393/96 від 02.10.1996року відповідь Виконавчого комитету Миколаївської міської ради від 16.10.2009року, у частині що стосується правомірності дій посадової особи при виступі на урочистому заході присвяченному відкриттю Всеукраїнського фестивалю національних культур південного регіону.

Стягнути з Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на користь ОСОБА_1 компенсацію завданої йому моральної шкоди у розмірі 150 грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення заяви про апеляційне оскарження та подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів після подачі заяви.

Суддя Ленінського районного суду

м. Миколаєва Н.О. Румянцева