Справа № 200/9906/16-а
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 200/9906/16-а
провадження № 2а/200/432/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2016 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправною відмову у призначенні, нарахуванні та виплати щомісячного довічного грошового утримання, зобов"язання виконати певну дію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.06.2016 року звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням уточнень позивач посилається на те, що Постановою Верховної Ради України № 1120-VIIІ від 19 квітня 2016 року його, відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, у зв'язку з поданням заяви про відставку, звільнено з посади судді апеляційного суду Чернівецької області. На час звільнення він перебував на адміністративній посаді голови суду. 06 травня 2016 року на підставі наказу голови суду його звільнено з займаної посади судді апеляційного суду Чернівецької області.

Стаж роботи судді, який дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 31 рік 2 місяці, що підтверджується копією трудової книжки та відповідним розрахунком апеляційного суду Чернівецької області. Станом на 25 лютого 2010 року його стаж роботи на посаді судді склав 25 років, у зв'язку з чим, він на підставі ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», який був чинний на час виникнення правовідносин, набув право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітку судді.

19 травня 2016 року він звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 24 травня 2016 року він отримав лист відповідача №2220/05/111 про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому в якості підстави для відмови було зазначено наступне. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (зі змінами) у зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Позивач зазначає, що він вважає вказане рішення відповідача про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання протиправним та таким? що грубо порушує його конституційні права, як судді у відставці, суперечить конституційним нормам - ст.ст.8, 21, 22, 126, рішенню Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року та Законам України, прийнятим на основі Конституції України.

Посилаючись на зазначене, позивач просить визнати відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську у призначенні, нарахуванні та виплаті йому щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, протиправною; зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську призначити, нарахувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно довідки апеляційного суду Чернівецької області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді № 33 від 10 травня 2016 року, починаючи з 19 травня 2016 року, без обмежень граничного розміру щомісячного грошового утримання та з додатковим урахуванням надбавки за звання «Заслужений юрист України»; допустити рішення суду в частині призначення та виплати йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання; стягнути з відповідача на користь понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

В судове засідання сторони не з"явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено? що, Постановою Верховної Ради України №1120-VIII від 19 квітня 2016 року позивача, відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України, у зв'язку з поданням заяви про відставку, звільнено з посади судді апеляційного суду Чернівецької області. На час звільнення позивач перебував на адміністративній посаді голови суду.

06 травня 2016 року на підставі наказу голови суду позивача звільнено з займаної посади судді апеляційного суду Чернівецької області.

Стаж роботи судді, який дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 31 рік 2 місяці, що підтверджується копією трудової книжки та відповідним розрахунком апеляційного суду Чернівецької області.

Станом на 25 лютого 2010 року стаж позивача на посаді судді склав 25 років, у зв'язку з чим він на підставі ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», який був чинний на час виникнення правовідносин, набув право на щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітку судді.

19 травня 2016 року позивач звернувся до Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

24 травня 2016 року позивачем була отримана відповідь від відповідача №2220/05/111 про відмову в призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, при цьому в якості підстави для відмови відповідачем зазначено наступне. Відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIIІ (зі змінами) у зв'язку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Суд вважає, що відмова відповідача у призначені, нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно довідки апеляційного суду Чернівецької області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді № 33 від 10 травня 2016 року, є протиправною, виходячи з наступного.

Як зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, починаючи з 25.02.1985 року і до 06.05.2016 року позивач обіймав посаду судді.

На час звільнення стаж роботи судді позивача, який дає позивачу право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 31 рік 2 місяці, що підтверджується копією трудової книжки та відповідним розрахунком апеляційного суду Чернівецької області №05-23/31/2016 від 10.05.2016 року.

Станом на 25 лютого 2010 року стаж роботи позивача на посаді судді склав 25 років, що підтверджується копією наказу голови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська №2-к від 12.01.2010 року.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції яка була чинна станом на 25 лютого 2010 року), кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітку судді.

Таким чином, починаючи з 25 лютого 2010 року, позивач набув право на відставку з виплатою йому щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року №192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Частина ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») передбачала аналогічні положення, що й положення Закону України «Про статус суддів» (в редакції, чинній на момент набуття права на відставку, тобто станом на лютий 2010 року), а саме щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Зазначена норма була прийнята, однак не була практично реалізована, оскільки відповідно до Закону України №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказана частина набула нового змісту, згідно з яким: 1) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідний посаді; 2) вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною 3,5 Закону України № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» встановлено обмеження щомісячного довічного грошового утримання до розміру 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а також вилучення права на перерахунок пенсії суддів загальної юрисдикції.

Згідно п.5 прикінцевих положень вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. При цьому, змінами, внесеними Законом України №№213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» суттєво звужено соціальні права суддів, які набули право на відставку, та вони суперечать Конституції України і нормам міжнародного права.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституціє та законами України.

Згідно зі ст. 22 Конституції України - права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпним. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ч.1 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України, що виступає основоположними принципами здійснення правосуддя в Україні. Зазначений конституційний принцип знайшов відображення в положеннях Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд». Відповідно до п.8,11 ч.4 ст.48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку. Частиною шостою статті вказаної норми права закріплено той самий принцип, що і у статті 22 Конституції України та вказано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Конституційним Судом України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) 08 червня 2016 року ухвалено рішення №4-рп/2016, відповідно до резолютивної частини якого вирішено:

1) визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453 - VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213- VIІІ; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453- VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911- VIІІ; пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213 - VIІІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

2) Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453- VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213- VIІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911- VIІІ та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення;

3) Припинено конституційне провадження у справі за конституційним поданням Верховного суду України від 22 січня 2016 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) третього речення абзацу шостого частини п'ятої ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI з наступними змінами на підставі пункту 2 статті 45 Закону України «Про Конституційний Суд України» - невідповідність конституційного подання вимогам, передбаченим цим законом;

4) Керуючись частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вражає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя ст.141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі заміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»; абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої ст.141 Закону кураїни «про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911- VIІІ, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої ст.141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIІІ, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»; не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIІІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 74 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, що Конституційний Суд України може вказати на преюдиціальність свого рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта.

Пунктом 5 рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року встановлено, що воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Відповідно до ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, згідно з рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року позивач має право, відповідно до частини третьої чт.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIІІ, на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19 травня 2016 року, без обмежень граничного розміру щомісячного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 визначено, що конституційний статус судді передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя, дає підстави ставити до суддів високі вимоги і зберігати довіру до їх компетентності та неупередженості. Надання судді за рахунок держави матеріального і соціального захисту (заробітна плата, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо), що відповідає його високому статусу, є гарантією забезпечення незалежності. Право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, а тому числі, після звільнення від виконання обов"язків судді.

Крім того, рішенням конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007 визначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній, звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також у джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України «Про статус суддів». Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення, що узгоджується з ч.3 ст.22 Конституції України. Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, реалізуючи свої повноваження визначити в законах України додаткові до конституційних гарантії незалежності суддів, Верховна Рада України в законі №2453- VI «Про судоустрій і статус суддів» установила, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об'єднання зобов'язані поважати незалежність судді і не посягати на неї; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається зауваження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Також, Конституційний Суд України врахував попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013.

Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Також, викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Крім цього відповідно до п.54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація СМ/RЕС (2010)12) «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Також, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованою Верховною Радою України 17 липня 1997 року, закріплено положення з приводу забезпечення незалежності суддів. Так, упродовж строку своїх повноважень судді не можуть займатися жодною діяльністю, що є несумісною з їхньою незалежністю, безсторонністю або з вимогами щодо виконання посадових обов'язків на постійній основі.

Разом з тим, Основними принципами незалежності судових органів, ухваленими резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, також затверджуються принципи незалежності судових органів. При цьому, згідно п.п.11,12 Основних принципів, терміни повноважень суддів, їх незалежність, безпеку, відповідну винагороду, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом; судді, яких призначають чи обирають, мають гарантований термін повноважень до обов'язкового виходу на пенсію чи завершення строку повноважень там, де це встановлено.

Також, Процедурою ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної ради ООН, визначені основні положення незалежності судових органів. Із зазначеного вбачається, що гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних.

Таким чином, Закон України "Про статус суддів" в редакції на час набуття позивачем права на відставку та отримання відповідного щомісячного довічного грошового утримання (тобто станом на 25.02.2010 року, а також первинна редакція Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") у частині забезпечення гарантій незалежності суддів повною мірою відповідала положенням Конституції України.

Статтею 141 Закону України №2453 - VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими установлено обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями Закону суттєво порушуються конституційні гарантії суддів, в тому числі і гарантії позивача, а також, вказані норми суперечать засадам Основного Закону України (ст.ст.8,21,22 Конституції України). Крім того, «Прикінцеві положення» Закону носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст.141 спеціального закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, рішення відповідача № 2220/05/111 від 24.05.2016 року про відмову у призначені позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є таким, що порушує права та інтереси позивача, оскільки розмір довічного грошового утримання повинен складати 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру.

Згідно довідки апеляційного суду Чернівецької області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді №33 від 10 травня 2016 року суддівська винагорода позивача, яка враховується при призначенні довічного грошового утримання судді, складала 31900 грн. 00 коп.

Крім цього, Указом Президента України №1352/98 від 14 грудня 1998 року позивачу було присвоєно почесне звання «Заслужений Юрист України».

Відповідно до Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» №1767-ІІІ від 01.06.2000 року цей Закон передбачає встановлення громадянам, які мають значні заслуги у сфері державної, громадської або господарської діяльності, досягнення у галузі науки, культури, освіти, охорони здоров'я, фізичної культури і спорту тощо, пенсій за особливі заслуги перед Україною.

Пунктом 6 ст.1 Закону №1767-ІІІ передбачено, що пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлюються громадянам України особам, відзначеним почесним званням України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №1767-ІІІ особам, зазначеним у пунктах 2,6 - 8 статті 1 цього Закону, пенсії за особливі заслуги встановлюються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері пенсійного забезпечення, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Згідно з ст..4 Закону №1767-ІІІ пенсії за особливі заслуги встановлюються громадянам, зазначеним у статті 1 цього Закону, які мають право на пенсію за віком, по інвалідності, у разі втрати годувальника та за вислугу років відповідно до закону.

Статтею 5 Закону №1767-ІІІ передбачено, що пенсія за особливі заслуги встановлюється як надбавка до розміру пенсії, на яку має право особа згідно із законом, у таких розмірах прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність від 20 до 25 відсотків - особам, зазначеним у пунктах 6 і 7 статті 1 цього Закону. Таким чином, в зв"язку з зазначеним, позивач також має право на отримання надбавки за почесне звання "Заслужений юрист України".

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надані; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямовано це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові від 6 березня 2008 року N 2 зауважив, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з огляду на вищевказані обставини, суд вважає протиправною відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську у призначенні, нарахуванні та виплаті позивачеві щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, протиправною.

З метою поновлення прав позивача, суд вважає за необхідне зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську призначити, нарахувати та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно довідки апеляційного суду Чернівецької області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді № 33 від 10 травня 2016 року, починаючи з 19 травня 2016 року, без обмежень граничного розміру щомісячного грошового утримання та з додатковим урахуванням надбавки за звання «Заслужений юрист України».

При цьому суд вважає необхідним відповідно до ч.1 ст. 256 КАС України допустити постанову суду в частині призначення та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.

Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано.

Згідно до ч.1 ст. 94 КАС України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача понесені ним витрати по справі в сумі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 69-71, 158-163 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати відмову Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську у призначенні, нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, в розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», протиправною.

Зобов'язати Центральне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90%, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, згідно з положеннями ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно довідки апеляційного суду Чернівецької області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді № 33 від 10 травня 2016 року, починаючи з 19 травня 2016 року, без обмежень граничного розміру щомісячного грошового утримання та з додатковим урахуванням надбавки за звання «Заслужений юрист України».

Допустити постанову суду в частині призначення та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати по справі - сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. з рахунку бюджетних асигнувань Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.О. Кудрявцева