Справа № 816/23/16
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

15 липня 2016 року м. Київ К/800/14744/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Пасічник С.С., перевіривши касаційну скаргу Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій,

в с т а н о в и л а :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, позов задоволено: визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 грудня 2015 року №Ф-/2205; визнано протиправним та скасовано податкове-повідомлення рішення від 23 жовтня 2015 року №/1075; визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 23 жовтня 2015 року №/1078.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, відповідач подав касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 03 червня 2016 року касаційна скарга, з урахуванням положень ст.213 КАС України, залишалась без руху, оскільки була подана та підписана представником інспекції ОСОБА_2, довіреність якої підписана в.о.начальника ОСОБА_5 без подання доказів в підтвердження його повноважень на вчинення від імені інспекції таких дій, а також в зв'язку з недоданням до неї документа про сплату судового збору.

У встановлений судом строк відповідачем недоліки касаційної скарги усунуто.

Разом з тим, дослідивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, у відкритті провадження за касаційною скаргою необхідно відмовити з наступних підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення тим, що чинним законодавством не встановлено імперативної норми щодо відображення сум документально підтверджених витрат по здійсненню кожного виду економічної діяльності окремо та щодо визначення (розподілу) у відсотковому значенні таких витрат від суми доходу, одержаного по кожному такому виду діяльності окремо, а натомість зазначено про відображення документально підтверджених витрат, пов'язаних з провадженням господарської діяльності, згідно даних Книги обліку доходів і витрат.

Крім того, суди попередніх інстанцій вказали, що нормами чинного податкового законодавства не передбачено обов'язку платника податків визначати розмір документально підтверджених витрат на оплату праці, комунальних послуг при здійсненні окремого виду господарської діяльності у відсотковому значенні таких витрат від суми доходу, одержаного по кожному виду господарської діяльності окремо, а матеріалами справи підтверджено, що позивачка надала до суду належні докази реальності понесених нею витрат у ході здійснення своєї господарської діяльності з метою отримання прибутку.

Водночас, суди попередніх інстанцій, беручи до уваги приписи ч.2 ст.2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п.177.5.3 ст.177 Податкового кодексу України, Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, встановили правильність визначення позивачкою суми доходу, на який нараховується єдиний внесок, а отже й нарахування та сплати нею цього внеску як такого. При цьому, загальна сума річного доходу, визначена у податковій звітності, співпадає із загальними річними показниками Книги обліку доходів та витрат, а позивачка у встановленому законом порядку та за встановленою формою і у передбачені строки подавала відповідачу звіти про суми нарахованих доходу та єдиного внеску.

Також, як зазначили суди, оформлення податковим органом застосування штрафних санкцій окремим рішенням, а не включення його до вимоги про сплату недоїмки, є порушенням п.7.1, п.7.12 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України №455 від 09 вересня 2013 року.

З огляду на викладене, суди прийшли до висновку, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено факту порушення позивачкою п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України щодо заниження податку на доходи фізичних осіб у періоді, що перевірявся, на суму 94897,77грн. та відповідно не доведено й факту порушення нею п.2 ст.7, п.11 ст.8, п.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» щодо недонарахування та недоплати єдиного соціального внеску в сумі 88817,37грн.

Відповідно до пункту 5 частини 5 статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (а у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

Виходячи із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, дана касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки не містить належних доводів в підтвердження незаконності постановлених судами першої та апеляційної інстанцій рішень, а тому, з врахуванням наведених приписів п.5 ч.5 ст.214 КАС України, не викликає необхідності перевірки судом касаційної інстанції матеріалів справи, що в свою чергу, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 211, 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, вимоги та рішення про застосування штрафних санкцій.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути відповідачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Вищого адміністративного суду України ОСОБА_4