Справа № 804/1474/16
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2016 рокусправа № 804/1474/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Поплавського В.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Шелепової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання податкової консультації недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_1 (Далі - позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати недійсною податкову консультацію Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області від 29 лютого 2016 року №1319/10/04-36-13-02-12-1, а саме «Оскільки орендна плата є обов'язковим платежем, який сплачується фізичною особою-підприємцем орендарем за користування земельною ділянкою державної і комунальної власності, ця сума не включається до валових витрат підприємницької діяльності.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано правомірністю викладеного у податковій консультації висновку про те, що фізична особа підприємець на загальній системі оподаткування не має право включати до складу витрат, витрати по оренді земель державної та комунальної власності, оскільки ця сума не включається до валових витрат підприємницької діяльності, у зв'язку з тим, що орендна плата є обов'язковим платежем, який сплачується фізичною особою-підприємцем орендарем за користування земельною ділянкою державної і комунальної власності.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції ФОП ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник відповідача заперечував проти її задоволення, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.02.2016 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 подав звернення до Головного управління Державної фіскальної служби України про надання індивідуальної податкової вих. № 32 від 16.02.2016 р. з такого питання:

- чи можливо фізичною особою-підприємцем, який працює на загальній системі оподаткування, відносити до переліку витрат безпосередньо повязаних з отриманням доходів такої фізичної особи-підприємця, витрати по оренді земель державної та комунальної власності, на яких така фізична особа-підприємець здійснює господарську діяльність?

29.02.2016 року за № 1319/10/04-36-13-02-12-1 відповідач надав позивачу податкову консультацію, зробивши висновок про те, що фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування не має права включати до складу витрат, витрати по оренді земель державної та комунальної власності, на яких така фізична особа-підприємець здійснює господарську діяльність. Мотивуючи свою відповідь там, що орендна плата є обов'язковим платежем, який сплачується фізичною особою-підприємцем орендарем за користування земельною ділянко державної та комунальної власності, ця сума не включається до валових витрат підприємницької діяльності.

Незгода із висновками податкового органу, викладених у податковій консультації, стало предметом спору.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 52 Податкового кодексу України за зверненням платників податків контролюючі органи надають безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.

Податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Консультації надаються органом державної податкової служби або митним органом, в якому платник податків перебуває на обліку, або вищим органом державної податкової служби або вищим митним органом, якому такий орган адміністративно підпорядкований, а також центральним органом державної податкової служби або спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Контролюючі органи мають право надавати консультації виключно з тих питань, що належать до їх повноважень.

Положеннями статті 53 Податкового кодексу України визначено, що платник податків може оскаржити до суду як правовий акт індивідуальної дії податкову консультацію контролюючого органу, викладену в письмовій формі, яка, на думку такого платника податків, суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору.

Отже, податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, який містить правову позиції органу Державної податкової служби із застосування конкретних норм податкового законодавства, в межах повноважень.

При цьому посилання заявника апеляційної скарги на те, що земельний податок і орендна плата за своєю правовою природою є різними видами платежів, які мають різний порядок обчислення та нарахування, як на підставу для визнання податкової консультації недійсною є хибним, оскільки вказані обставини впливають на необхідність проведення нормативної грошової оцінки земель, яка в свою чергу, є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної та комунальної власності, а не можливості віднесення до переліку витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів такої фізичної особи-підприємця, витрати по оренді земель державної та комунальної власності.

Поряд з цим слід зазначити те, що Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначено в підпункті 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу, це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Отже, Податковим кодексом України визначено обов'язок орендаря сплачувати земельний податок у формі орендної плати.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Таким чином, враховуючи те, що оренда плата є обов'язковим платежем, який сплачується фізичною особою-підприємцем орендарем за користування земельною ділянкою державної і комунальної власності, ця сума не включається до валових витрат підприємницької діяльності.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач надав відповідь поставлене перед ним питання, оскільки в податковій консультації викладена правова позиція з приводу віднесення фізичною особою-підприємцем, який працює на загальній системі оподаткування до переліку витрат безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів такої фізичної особи-підприємця, витрати по оренді земель державної та комунальної власності, на яких така фізична особа-підприємець здійснює господарську діяльність, яка не суперечить нормам або змісту відповідного податку чи збору, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для визнання такої консультації недійсною.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в межах апеляційних скарг порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 198, ст.ст. 200, 205. 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2016 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

В повному обсязі ухвала складена 13 липня 2016 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: В.Ю. Поплавський