Справа № 810/1404/16
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року № 810/1404/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Лапія С.М.,

при секретарі Пшику Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ФОП ОСОБА_1 з позовом до Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 15.12.2015 № 000059/10-17-22-02-.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки посадовими особами податкового органу при проведенні перевірки фактичної перевірки магазину-кафе ФОП ОСОБА_1 порушено вимоги закону, а саме рішення за формою не відповідає положенням ПК України.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача позовних вимог не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, у задоволенні позову просив відмовити. Стверджував, що в ході перевірки встановлено факт реалізації вина «Портвейн 333» без марки акцизного податку встановленого зразка та горілки за ціною нижче встановленого законом розміру, на підтвердження чого надав суду фотокартки та копію фіскального чеку.

Допитана в ході розгляду справи в якості свідка ОСОБА_2, яка працює продавцем у магазині-кафе ФОП ОСОБА_1, пояснила, що в Акті перевірки дійсно міститься її підпис, але з висновками Акту вона не згодна.

Допитаний в ході розгляду справи в якості свідка ОСОБА_3, яким здійснено фактичну перевірку магазину-кафе ФОП ОСОБА_1, пояснив, що при проведенні перевірки було здійснено контрольну закупку товару, зокрема, вина «Портвейн 333», який було реалізовано без марки акцизного податку встановленого зразка. Також в ході перевірки встановлено факт реалізації в магазині-кафе горілки «Немирів» за ціною нижче, ніж встановлено Постановою КМ України від 30.10.2008 №957. Крім того, свідок пояснив, що при проведенні перевірки було предявлено направлення, наказ про її проведення та службові посвідчення.

Заслухавши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає у звязку з наступним.

Посадовими особами ГУ ДФС у Київській області 25.11.2015 проведено фактичну перевірку магазину-кафе за адресою: Київська обл., Баришівський р-н., с. Семенівка, вул. Братів Греськів, 1, який використовується ФОП ОСОБА_1 у власній господарській діяльності, що не заперечувалось позивачем.

За наслідками перевірки складено Акт від 25.11.2015 № 1853/10-36-21/НОМЕР_1, згідно висновків якого встановлено порушення позивачем ст.ст. 11, 18 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а саме: встановлено факт реалізації пакету вина ординарного кріпленого «Портвейн 333» 1,0 л., 17,5 %об., виробництва ТОВ «Котовський вин завод», 16.06.2014 розливу по ціні 32,00 грн. без марки акцизного податку встановленого зразка, та факт реалізації горілки «Немирів» обємом 0,1 л. в кількості 2 шт. по ціні 10,00 грн., у той час, коли Постановою КМ України від 30.10.2008 № 957 мінімальна ціна на такий товар (міцністю 40 %об.) встановлена у розмірі 10,98 грн.

На підставі висновків Акту перевірки Переяслав-Хмельницькою ОДПІ ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення від 15.12.2015 № 000059/10-17-22/02/НОМЕР_1, яким застосовано до ФОП ОСОБА_1 фінансові санкції у вигляді штрафу на загальну суму 27 000,00 грн., з яких 17 000,00 грн. за факт реалізації алкогольних напоїв без марок акцизного збору встановленого зразка, та 10 000,00 грн. за факт реалізації алкогольних напоїв за цінами, нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі алкогольні напої.

За наслідками адміністративного оскарження висновки акту перевірки та вказане рішення залишено без змін.

Вважаючи таке рішення протиправним, ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про його оскарження.

На обґрунтування позовних вимог стверджує, що висновки перевірки не можуть вважатись обєктивними, оскільки її проведено з порушенням вимог закону, а саме перевіряючими не було предявлено наказу та направлення на проведення перевірки, службових посвідчень.

Проте, суд вважає такі доводи необґрунтованими у звязку з наступним.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Статтею 80 ПК України визначено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків. Перед початком фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій посадовими особами контролюючих органів на підставі пп. 20.1.9 п. 20.1 ст. 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб'єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Згідно ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити субєкта (прізвище, імя, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса обєкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Так, з наявних у матеріалах справи фотокарток, відзнятих при проведенні перевірки слідує, що продавцю магазину-кафе (гр. ОСОБА_2М.), а отже особі, яка фактично здійснює розрахункові операції, було предявлено до проведення перевірки встановлені законом обовязкові документи.

З урахуванням того, що посадових осіб податкового органу було допущено до перевірки, таку перевірку фактично проведено, про що складено Акт перевірки, суд приходить до висновку про виконання контролюючим органом вимог закону, а тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

Також згідно ст. 81. ПК України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Так, з наявного в матеріалах справи Акту від 25.11.2015 № 52/10-36-21 слідує, що продавець ОСОБА_2, відмовилась від підпису у направленнях на перевірку.

Вказана обставина не заперечувалась позивачем та допитаною в якості свідка гр. ОСОБА_2

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що під час перевірки посадові особи податкового органу поводились зухвало, грубо та не ввічливо, оскільки до юрисдикції адміністративного судочинства не входить вирішення питань щодо дотримання етики посадовими особами державних органів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Доводи позивача стосовно того, що надані відповідачем фотокартки не містять відомостей про точну дату та час суд не може прийняти до уваги, оскільки позивачем не надано суду будь-яких відомостей, які б спростовували дійсність відображених на них подій саме під час проведення фактичної перевірки та проведення контрольною розрахункової операції. У той же час, справжність фото підтвердила свідок ОСОБА_2, яка на них зображена.

Крім того, з наявних в матеріалах справи фотокарток слідує, що на придбаному під час проведення контрольної розрахункової операції пакеті вина відсутні як марка акцизного податку, так і сліди її відриву чи псування в будь-який інший спосіб.

Стосовно застосування до позивача штрафних фінансових санкцій, суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначаються Законом України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Закон № 481/95-ВР).

Згідно ст. 11 Закону № 481/95-ВР алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного збору в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 7 цього ж Закону забороняється ввезення, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та реалізації на території України алкогольних напоїв та тютюнових виробів, на яких немає марок акцизного збору встановленого зразка.

Також статтею 18 Закону № 481/95-ВР надано Кабінету Міністрів України право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Постановою КМ України від 30.10.2008 № 957 Установлено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв.

Так, зі змісту Додатку до даної постанови слідує, що мінімальна ціна на горілку міцністю 40 % об. Обємом 0,1 л. встановлена у розмірі 10,98 грн.

Як зазначено вище, в ході перевірки магазину-кафе позивача встановлено факт реалізації пакету вина ординарного кріпленого «Портвейн 333» 1,0 л., 17,5 %об., виробництва ТОВ «Котовський винзавод», 16.06.2014 розливу по ціні 32,00 грн. без марки акцизного податку встановленого зразка, та факт реалізації горілки «Немирів» обємом 0,1 л. в кількості 2 шт. по ціні 10,00 грн., у той час, коли Постановою КМ України від 30.10.2008 № 957 мінімальна ціна на такий товар (міцністю 40 %об.) встановлена у розмірі 10,98 грн.

Відповідальність за порушення вимог Закону №481/95-ВР передбачена у ст. 17 цього ж Закону.

Згідно абз. 15 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у разі:

- оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10 000 грн.

- зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв та тютюнових виробів, алкогольних напоїв та тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразку або з підробленими марками акцизного податку 200 відсотків вартості товару, але не менше 17 000 грн.;

Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що до ФОМ ОСОБА_1 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в загальній сумі 27 000,00 грн., з яких 17 000,00 грн. за факт реалізації алкогольних напоїв без марок акцизного збору встановленого зразка, та 10 000,00 грн. за факт реалізації алкогольних напоїв за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі алкогольні напої, що відповідає вимогам Закону №481/95-ВР.

Стосовно доводів позивача про протиправність оскаржуваного рішення з тих підстав, що законом передбачена можливість визначення грошових зобовязань платників податків, у т.ч. застосування штрафних (фінансових) санкцій, виключно у формі прийняття податкових повідомлень-рішень, суд зазначає наступне.

Згідно п. 58.1 ст. 58 ПК України у разі, коли сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Зазначена норма чітко встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобовязаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

При цьому в п. 58.1 ст. 58 ПК України безпосередньо зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобовязання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

Зазначене цілком стосується органів доходів і зборів України, які контролюють дотримання вимог законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Варто зауважити, що розглядувана законодавча норма є імперативною.

Отже, контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобовязань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобовязаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Тому прийняття будь-яких інших рішень контролюючим органом у розумінні Податкового кодексу України в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суперечитиме Податковому кодексу України.

Положення ст. 17 Закону № 481/95-ВР у даному випадку можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам Податкового кодексу України. Тому форма та порядок направлення відповідних рішень визначаються нормами Податкового кодексу України.

Зазначене стосується також і норм Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Форма рішення про застосування фінансових санкцій, передбачена цим підзаконним нормативно-правовим актом, не може застосовуватися контролюючими органами в розумінні Податкового кодексу України, оскільки відповідні норми Порядку в цій частині суперечать приписам Податкового кодексу України, який має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню до цих правовідносин з урахуванням Перехідних положень до Кодексу.

Тому з 1 січня 2011 року (від часу набрання чинності Податковим кодексом України) у контролюючих органів в розумінні Податкового кодексу України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобовязання.

Водночас, у разі прийняття цими органами рішення щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке рішення за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню, слід зауважити, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення.

У такому разі рішення контролюючого органу про застосування фінансових санкцій за порушення вимог законодавства з регулювання обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, прийняте не за формою, передбаченою для податкових повідомлень-рішень, варто розцінювати як податкове повідомлення-рішення з окремими дефектами, які не змінюють суті спірного рішення.

Запропонований підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Подібні правила судам варто застосовувати не лише щодо спірних рішень контролюючих органів, а також і при здійсненні оцінки належності первинних документів, податкових накладних, документів податкової звітності, що подається платниками податків тощо.

Така правова позиція викладена в листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 № 375/11/14-14.

Отже, доводи позивача в цій частині суд вважає необґрунтованими.

При прийнятті рішення в даній адміністративні справі судом враховується також те, що позивачем не заперечується обєктивність висновків перевірки у звязку з відсутністю фактів відображених в Акті порушень, натомість, позивач посилається на порушення, допущені, на його думку, посадовими особами контролюючого органу.

Частиною 3 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, заслухавши доводи та пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, відповідно, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 69, 70, 71, 94, 97, 122, 158-163, 167, 254, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Лапій С.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови - 29 червня 2016 р.