Справа № 826/1596/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 липня 2016 року № 826/1596/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в письмовому провадженні за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення виплати одноразової грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення виплати одноразової грошової допомоги, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачем в порушення вимог статей 115, 116 КЗпП України та частини 6 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України", при звільненні їй не була виплачена одноразова грошова допомога у розмірі тримісячної заробітної плати, а також своєчасно не проведено всіх розрахунків у зв'язку зі звільненням, що порушує її права та законні інтереси.

В позовній заяві позивач просить суд (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог): стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 24000 (двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп.; стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку - 104887,25 грн.

В судовому засіданні, призначеному на 06.06.2016 року, представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В наданих суду письмових запереченнях представник відповідача зазначив про його безпідставність та необґрунтованість, виходячи з того, що під час звільнення позивача з публічної служби затримки у виплаті заробітної плати відповідач не допускав. Також наголосив, що відповідач, фактично, не є роботодавцем для позивача, отже не може здійснювати виплату заробітної плати, матеріальної допомоги та компенсацій, а лише виконує функції, пов'язані з оформленням розпоряджень щодо зарахування на посади, переведення та звільнення, правильне оформлення трудових книжок, а також здійснення фінансового обслуговування помічників-консультантів народних депутатів України в межах наявних коштів, виділених бюджетними призначеннями. Крім того, зауважив на відсутності бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам.

При цьому, представник відповідача в частині позовних вимог щодо стягнення суми компенсації за затримку розрахунку при звільненні зазначив, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши думку представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Керівника Апарату ВРУ №5746 від 13.12.2013 року ОСОБА_1 зараховано на посаду помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_2 на час його депутатських повноважень з поширенням дії Закону України "Про державну службу" із збереженням раніше присвоєного 7 рангу державного службовця порядком переведення, увільнивши від виконання обов'язків помічника-консультанта народного депутата України VI скликання ОСОБА_2 .

Розпорядженням Керівника Апарату ВРУ від 26.11.2014 року №7212 "Про звільнення помічників-консультантів народних депутатів України VII скликання" позивача звільнено з займаної посади 27.11.2014 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 4.5 Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого Постановою ВРУ від 13.10.1995 року №379/95-ВР (у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата).

Згідно доводів позивача, які не заперечуються та не спростовуються відповідачем належними і допустимими доказами, при звільненні йому не була виплачена передбачена частиною 6 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" (у редакції, що діяла на момент звільнення позивача) одноразова грошова допомога у розмірі її тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України, що стало підставою для його звернення до адміністративного суду з відповідним позовом.

Дослідивши та надавши оцінку, за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України, наявним у матеріалах справи письмовим доказам, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини 2 статті 6 та частини 2 статті 19 Конституції України, органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" (у редакції, що діяла на момент звільнення позивача), народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України (частина 1).

Помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах (частина 3).

На чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування (частина 3).

У випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України (частина 6).

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач працював на посаді помічника-консультанта народного депутата з поширенням на нього дії Закону України "Про державну службу" та присвоєнням сьомого рангу державного службовця до дострокового закінчення повноважень такого народного депутата України (а саме до 27.11.2014 року), отже виходячи з наведених норм Закону, мав право на отримання при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

При цьому, суд критично сприймає доводи відповідача про відсутність у нього обов'язку щодо виплати відповідної одноразової грошової допомоги, оскільки виходячи з положень частини 3 статті 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та обставин справи, позивач був прикріплений для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України.

Також, суд критично сприймає доводи відповідача про відсутність бюджетних призначень на виплату одноразової допомоги помічникам-консультантам, оскільки відсутність коштів не може бути підставою для невиконання положень Закону.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно довідки Управління справами Верховної Ради України від 05.02.2016 року №9-1-15/143 про доходи ОСОБА_1 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі тримісячної заробітної плати відсутнє.

За правилами статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Спір щодо розміру заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум у даній справі відсутній.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а відтак підлягає стягненню з відповідача одноразова грошова допомога у розмірі тримісячної заробітної плати у сумі 24000,00 грн.

В частині позовних вимог щодо стягнення суми компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку, суд виходить з наступного.

Як уже зазначалось, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Крім того, судом встановлено, що спір щодо розміру належних позивачу до стягнення з відповідача сум у даній справі відсутній. При цьому, в даному випадку існує спір щодо стягнення коштів, що мають іншу правову природу, ніж заробітна плата та носять разовий характер.

Водночас, відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 року,компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України видав постанову «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» №159 від 21.02.2001 року.

Відповідно до п. 3 вказаного Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Враховуючи, що позовні вимоги заявлено щодо стягнення одноразової грошової допомоги, нарахування якої носить разовий характер та пов'язаний з настанням певної події, а саме - дострокове припинення повноважень народного депутата відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про статус народного депутата України», суд приходить до висновку про відсутність підстав для нарахування компенсації за затримку виплати одноразової грошової допомоги.

Згідно частини 1 статті 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем належним чином не виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України в частині позовних вимог щодо виплати одноразової грошової допомоги.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Приймаючий до уваги викладене у сукупності, керуючись вимогами статтями 69-71, 94, 160-165, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 24000,00 грн. (двадцять чотири тисячі) одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Є.В. Аблов