Справа № 461/2564/16-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 року Справа № 876/4234/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Бадівській О.О.,

за участі представників позивача ОСОБА_1,

та відповідача ОСОБА_2,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Галицького районного суду м.Львова від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці ДФС про зміну заходу стягнення в справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Митниця) у якому просив змінити постанову в справі про порушення митних правил від 08.04.2016 №0905/20910/16 (далі Постанова) в частині накладення стягнення, замінивши штраф в розмірі пятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян на менш суворе стягнення у вигляді попередження.

Позивач обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що оскаржувана Постанова прийнята відповідачем без зясування всіх обставин, що мали значення при розгляді справи про порушення митних правил. Посадовою особою Митниці ОСОБА_4 не враховано те, що ОСОБА_3 знаходиться у вкрай важкому матеріальному становищі, оскільки на його утриманні перебувають батьки пенсійного віку та дружина, а стабільних доходів у нього немає, у звязку з тим, що він тимчасово не працює. А тому враховуючи це відповідач мав би віднести такі обставини до тих, що помякшують вину позивача і обмежитись адміністративним стягненням у вигляді попередження.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 24 травня 2016 року у справі №461/2564/16-а позов задоволено. Змінено Постанову в частині накладення стягнення, замінивши штраф в розмірі пятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян на попередження.

Не погодившись із вищенаведеною постановою, її оскаржила Митниця, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити ОСОБА_3М у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що позивач пропустив встановлений строк перетину кордону, що ним не заперечується, та на час прийняття Постанови не надав належних доказів непереборних обставин цього, а також не повідомив митний орган про такі обставини, що виключає звільнення його від адміністративної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач при прийнятті Постанови формально та однобічно дійшов висновків про застосування стягнення у вигляді штрафу, оскільки неповно дослідив всі обставини, що могли би бути підставами для застосування до позивача менш суворого стягнення у вигляді попередження.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.03.2016 головним державним інспектором ВМО №1 м/п «Рава-Руська» Митниці ОСОБА_5 було складено протокол про порушення митних правил №0905/20910/16 щодо ОСОБА_3, у якому зафіксовано, що останній керуючи автомобілем марки «Audi A6» VIN №WAUZZZ4AZTN093815, реєстраційний номер RJA 44681 (країна реєстрації ОСОБА_6), вїхав в зону митного контролю пункту пропуску «Рава-РуськаГребенне». Під час проходження митного контролю та митного оформлення було встановлено, що 13.02.2016 о 23год. 28хв., через пункт пропуску «Рава-РуськаГребенне» позивач ввіз на митну територію України вищезазначений автомобіль без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів на строк, передбачений нормами ст.95 Митного кодексу України (далі МК) для автомобільного транспорту 10 діб.

Відтак, позивач перевищив встановлений ст.95 МК строк доставки автомобіля більше ніж на 10 діб, чим порушено вимоги ч.3 ст.470 МК.

На підставі вказаного протоколу, Митницею 08.04.2016 було прийнято Постанову, якою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500грн.

Не погодившись із таким рішенням Митниці, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Частиною 1 ст.381 МК передбачено, що громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу.

Відповідно до ч.1 ст.92 МК митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.

Згідно з ч.1 ст.93 МК товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні: перебувати у незмінному стані, крім природних змін їх якісних та/або кількісних характеристик за нормальних умов транспортування і зберігання; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленими у орган доходів і зборів призначення до закінчення строку, визначеного статтею 95 цього Кодексу; мати неушкоджені засоби забезпечення ідентифікації у разі їх застосування.

Враховуючи, що позивач ввіз на митну територію України транспортний засіб особистого користування без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, згідно чинного законодавства (що ним не заперечується), вказаний транспортний засіб перебував на митній території України в митному режимі транзиту до моменту його вивезення з митної території України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.95 МК встановлюються такі строки транзитних перевезень залежно від виду транспорту: для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Згідно з ч.2 вказаної статті до строків, зазначених у частині першій цієї статті, не включається: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до ч.3 ст.470 МК перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі пятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 192 МК встановлено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці.

При цьому перевізник зобовязаний:

1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання;

2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

У своїй позовній заяві позивач звертає увагу на те, що у нього не було можливості виконати вимоги строку транзитного перевезення передбаченого ст.95 МК оскільки транспортний засіб, що був ним ввезений на митну територію України потребував термінового ремонту.

На підтвердження такого факту ОСОБА_3 подавав до митного органу довідку від 11.03.2016 №07/03, що була видана фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 (далі ФОП) про те, що автомобіль перебував на СТО ФОП, в період з 17.02.2016 по 11.03.2016, де здійснювався ремонт головки двигуна, а також разом з тим подав рахунок від 11.03.2016 №07/03 про вартість виконаних робіт із ремонту автомобіля. Також зазначає і те, що поломка даного транспортного засобу сталася внаслідок аварії, тобто автомобіль вийшов з ладу внаслідок техногенних причин.

Також, лише 03.03.2016 ОСОБА_3 подав до Митниці повідомлення про те, що автомобіль зазнав аварії, тобто вийшов з ладу та потребує ремонту для забезпечення можливості подальшої експлуатації, а також вказав місцеперебування даного транспортного засобу.

В свою чергу Митниця, вказує на те, що ст.192 МК, чітко визначає умови при настанні яких особа звільняється від відповідальності за вказане порушення митних правил. А саме такими умовами відповідно є аварія, дія обставин непереборної сили або протиправні дії третіх осіб, що підтверджується відповідними документами.

Згідно «Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України» затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118 обставинами непереборної сили визнаються смерть власника ТЗ; стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується ТЗ; страйк; злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника ТЗ; дорожня пригода за участю ТЗ, яка спричинила повне або часткове його пошкодження; неможливість подальшого руху ТЗ, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров'ю людей або навколишньому середовищу; інші схожі за характером обставини чи події.

«Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 (далі Порядок №657) до обставин непереборної сили віднесено надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов'язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події. Аварія ж це небезпечна подія техногенного характеру, у звязку з якою товари, транспортні засоби, що перебувають під митним контролем, були пошкоджені (зіпсовані, знищені, втрачені тощо) або потребували певного часу для відновлення можливості їх переміщення з метою забезпечення виконання вимог законодавства України з питань державної митної справи.

Порядок №657 передбачає, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.

Відповідно до п.7 розділу 5 «Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів» затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2014 №615, які регулюють взаємовідносини між замовником і виконавцем послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів, їх складових частин (систем), а також вимоги щодо контролю за відповідністю наданих послуг, та поширюються на субєктів господарювання, які надають послуги з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобів та їх складових частин, документами, що підтверджують надання послуги, є: акт передавання-приймання КТЗ (його складових частин (систем)) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний контролером якості (з проставлянням печатки виконавця (за наявності)) та замовником; документ, що підтверджує оплату послуг; рахунок-фактура; податкова накладна (для юридичних осіб).

Після виконання робіт виконавець повинен видати замовнику такі документи: рахунок-фактуру, наряд-замовлення, накладну, квитанцію тощо (окремо повязані з виконанням технічного обслуговування (крім гарантійного) та окремо повязані з виконанням ремонту); гарантійний талон (один примірник); додатки до експлуатаційної документації; довідку-рахунок на складові частини, придбані й установлені виконавцем на КТЗ; довідку про колір (основний колір) КТЗ, якщо цей колір змінено під час ремонту; приймально-здавальний акт виконавця, який має право на випробування систем живлення КТЗ з газобалонного обладнання і виконав ці випробування.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем не спростовується той факт, що позивач подавав відповідні документи, які підтверджували, що транспортний засіб дійсно перебував на ремонті, однак останній не довів того, що поломка транспортного засобу сталася внаслідок умов, що могли б стати підставою для звільнення його від адміністративної відповідальності або накладення менш суворого стягнення, ніж штраф.

Додатково вказує, що ОСОБА_3, не виконав обовязкову вимогу ч.2. ст.192 МК про термінове повідомлення найближчого митного органу про обставини події, місцезнаходження транспортного засобу.

Належні способи захисту це способи, які прямо передбачені законом або спеціальною нормою, аналіз якої уможливлює обрати такий спосіб захисту, який дає змогу забезпечити виконання її приписів

Вищий адміністративний суд України в абзаці 1 пп.10.3 п.10 постанови Пленуму від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз'яснив, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов'язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

Ст.171-2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС), передбачає, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом п'яти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках з урахуванням особливостей розгляду справи суд ухвалою може продовжити розгляд справи, але не більш як на п'ять днів.

Частиною 2 ст.162 КАС закріплено, що при задоволенні адміністративного позову суд може прийняти постанову про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Пунктом 3 ч.1 ст.288 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) передбачено, що постанову іншого органу по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Стаття ж 293 КУпАП вказує, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Якщо буде встановлено, що постанову винесено органом (посадовою особою), неправомочним вирішувати цю справу, то така постанова скасовується і справа надсилається на розгляд компетентного органу (посадової особи).

Системний аналіз наведених вимог законодавства дає можливість апеляційному суду прийти до висновку, що місцевий загальний суд, як адміністративний суд, розглядаючи справу з приводу рішень субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності позов про оскарження постанови у справі про порушення митних правил, має право перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови, прийняти постанову про зміну заходу стягнення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено, при цьому виключно в межах передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення в межах санкції відповідної статті МК, за порушення якої накладено адміністративне стягнення.

Відтак, місцевий загальний суд як адміністративний суд, не мав права змінювати штраф на попередження, оскільки санкція ч.3. ст.470 МК не передбачає альтернативного виду стягнення у разі вчинення відповідного правопорушення.

Звернувшись до суду з вимогою про зміну виду стягнення позивач обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки при розгляді такої категорії справ місцевий загальний суд, як адміністративний суд, мав би не змінювати захід стягнення, а дослідити лише питання законності та обґрунтованості Постанови, що оскаржується.

Відтак, апеляційний суд, звертає увагу на те, що обраний судом та позивачем спосіб захисту призвів до помилкового застосування норм матеріального та процесуального права, що і призвело до неправильного вирішення даного публічно-правового спору.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС задовольнити

Постанову Галицького районного суду м.Львова від 24 травня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 15 липня 2016 року.