Справа № П/811/3414/15
Суддя: Туркіна Л.П.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 липня 2016 рокусправа № П/811/3414/15
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Туркіної Л.П.

суддів: Дурасової Ю.В. Чередниченко В.Є.

за участю секретаря судового засідання: Комар Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року

у справі № П/811/3414/15

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, начальника Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області Кондрашенка Сергія Григоровича, Олександійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області,

за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Кіровоградській області

про визнання наказу неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, начальника Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області Кондрашенка Сергія Григоровича, Олександійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати неправомірним наказ начальника управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 06 листопада 2015 року №383о/с, яким її звільнено у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» через скорочення штатів, та скасувати його; поновити її на роботі та зобов'язати Головне управління Національної поліції України в Кіровоградській області та його начальника - Кондрашенка С.Г. задовольнити її рапорт про подальшу службу в Національній поліції України на посаді, визначеній відповідно до Закону України «Про національну поліцію»; зобов'язати Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області та його начальника Кондратенка С.Г. та Олександрійський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області нарахувати та виплатити їй грошове та речове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу; стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 300000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на час звільнення вона мала на утриманні дитину-інваліда, знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку та перебувала на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Олександрійської міської ради як одинока мати. Зазначає, що звільнення зі служби в органах внутрішніх справ України через скорочення штатів, відповідно до розділу 7 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ допускається при відсутності можливості подальшого використання на службі. При цьому, згідно пунктом 17 зазначеного Положення, вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством. Разом з тим, всупереч норм частини 3 статті 184 Кодексу Законів про працю України її звільнили без обов'язкового працевлаштування.

Позивач також вказує, що звільнення не відповідало нормам р.ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію», оскільки вона виявила бажання перейти на службу в Національну поліцію, про що подала відповідний рапорт.

Однак, на момент звільнення та в подальшому її рапорт не було розглянуто в установленому порядку. Вважає, що правові підстави для відмови у прийнятті її на службу в Національну поліцію України відсутні.

Зазначає, що діями відповідачів - Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, та його начальника, Кондрашенко Сергія Григоровича, та Олександрійського ВП ГУ Національної поліції в Кіровоградській області, їй заподіяно моральну шкоду, що полягає в абсолютно незаконному, не обгрунтованому законом, виробничою необхідністю, чи іншими причинами, звільненні з роботи.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області від 06 листопада 2015 року №383о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, капітана міліції ОСОБА_1. Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого, слідчого відділення Олександрійського міського відділу управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області. Зобов'язано Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та видати відповідний наказ з цього приводу. Стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що з моменту опублікування Закону України «Про національну поліцію» (з 06 серпня 2015 року) та до прийняття спірного наказу (06 листопада 2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 «г» (через скорочення штату) їй не запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, не перевірено можливості її подальшого використання на службі та відповідності вимогам до поліцейського. У порушення пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, за наявності виявленого у рапорті від 29 жовтня 2015 року бажання продовжити службу в органах Національної поліції не вирішено питання про переведення позивача до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області. При цьому, судом зазначено, що видаючи наказ про звільнення ОСОБА_1, управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області не врахувало, що згідно з пунктом 17 розділу 2 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, вагітні жінки і матері з числа осіб рядового і начальницького складу користуються всіма правами і пільгами, встановленими законодавством. В свою чергу, частиною 3 статті 184 Кодексу Законів про працю України встановлені гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей. Так, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина 6 статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції України в Кіровоградській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що вимоги позивача стосовно скасування наказу УМВС України в Кіровоградській області від 06.11.2015 року № 383 в частині звільнення позивача та поновлення ОСОБА_1 на посаді слідчого відділення Олександрійського МВ УМВС України до відповідачів по справі заявлено безпідставно, оскільки УМВС України в Кіровоградській області є самостійним суб'єктом владних повноважень.

Відповідач також вважає, що суд безпідставно зобов'язав Головне Управління Національної поліції в Кіровоградській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до п.9 р.ХІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» та видати відповідний наказ з цього приводу.

Зазначає, що на момент звернення позивача з рапортом, тобто за станом на 29.10.2015 року, посад та штатів ГУ Національної поліції в Кіровоградській області не існувало. Керівник ГУНП в Кіровоградській області не був призначений. А саме ГУНП в Кіровоградській області відповідно до виписки з ЄДРЮО та ФОП зареєстровано з 07.11.2015 року.

В той же час, начальник УМВС України в Кіровоградській області на момент подання рапорту (29.10.2015 року) не був уповноважений розглядати такий рапорт позивача з питань служби в поліції.

Таким чином, на думку відповідача, органи держави, на які покладено обов'язок розгляду рапорту позивача, відсутні. Також вказує, що Національна поліція не є правонаступником міліції. Національна поліція України - це окремий новостворений центральний орган виконавчої влади, в тому числі і Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, а отже, органи Національної поліції не можуть нести відповідальність за шкоду, заподіяну позивачу у зв'язку із звільненням.

До суду також надійшла апеляційна скарга УМВС України в Кіровоградській області, в якій заявник, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права,просить скасувати постанову суду в частині задоволення вимог до УМВС України в Кіровоградській області, постановити нове рішення, яким відмовити у позові в повному обсязі.

Особа, що подала апеляційну скаргу, вказує, що під час розгляду справи суд не залучив належного відповідача - УМВС України в Кіровоградській області та вирішив питання щодо особи, яка не брала участі у справі та не зазначена у якості учасника справи в постанові суду.

Вважає, що звільнення ОСОБА_1 було здійснено у відповідності до чинного законодавства, що виключає підстави для скасування наказу УМВС України в Кіровоградській області та поновлення позивача на посаді, яку ОСОБА_1 займала на момент звільнення зі служби.

Письмових заперечень на апеляційні скарги до суду не надійшло.

У судовому засіданні 01.07.2016 року представник позивача проти апеляційних скарг заперечив, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обгрунтоване.

У засідання 07.07.2016 року представник позивача не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна розписка (а.с.67 т.2)

Представник Головного УНП в Кіровоградській області та УМВС України в Кіровоградській області у судових засіданнях підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційних скаргах.

Представники інших учасників до суду не прибули.

Заслухавши представників учасників, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 02.04.2001 р. проходила службу в органах внутрішніх справ Кіровоградської області на посаді слідчого, слідчого відділення Олександрійського міського відділу УМВС.

29.10.2015 року, у зв'язку із виявленням бажання проходити службу в Національній поліції, позивачем на ім'я начальника УМВС України в Кіровоградській області був направлений рапорт, копія якого направлена Міністру внутрішніх справ. В своєму рапорті ОСОБА_1 просила зарахувати її як кандидата до органів Національної поліції України. Висловила готовність працювати згідно нових вимог до працівників поліції, передбачених ЗУ "Про національну поліцію"

06.11.2015 р. наказом начальника УМВС України в Кіровоградській області №383 о/с ОСОБА_1 звільнено з 06.11.2015 р. з посади слідчого відділення Олександрійського міського відділу УМВС України в області згідно з п.п.10, 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у запас Збройних Сил за п. 64 "г" (через скорочення штатів). Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні становить 16 років 10 місяців 19 днів.

30.11.2015 року рапорт ОСОБА_1 головою Національної поліції направлено на розгляд Кондрашенку С.Г., який за станом на грудень 2015 року тимчасово виконував обов'язки начальника ГУНП в Кіровоградській області.

15.12.2015 року за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 був складений висновок, яким встановлено, що наказом УМВС України області від 30.12.2014 р. №463 о/с ОСОБА_1 була надана відпустка для догляду за дитиною без збереження заробітної плати з 31.12.2014 р. по 30.12.2015 р. ОСОБА_1 заяву про прийом на службу до Національної поліції не подавала, з рапортом про вихід з відпустки по догляду за дитиною та рапортом про звільнення з органів з внутрішніх справ у зв'язку з переведенням до Національної поліції не зверталась.

Правовідносини сторін регулюються Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року, "Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ", затвердженим Постановою КМУ №114 від 29.07.1991 р., (з наступними змінами, далі по тексту - Положення).

Згідно п. 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію", цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування (перше опублікування 06.08.2015 р.), таким чином п.9 набрав чинності з 07.08.2015 р.

Відповідно до п.9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 р. працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, передбачені ст.49 Закону України "Про національну поліцію". Відповідно до зазначеної статті, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених ч.2 ст. 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Обмеження, пов'язані зі службою в поліції визначені ст.61 Закону України "Про національну поліцію".

Доказів стосовно того, що ОСОБА_1 підпадає під дію обмежень, визначених у ст.61 Закону № 580-VIII, матеріали справи не містять.

За таких обставин, звернення ОСОБА_1 з рапортом, в якому виявлено бажання проходити службу в поліції, відповідає нормам п.9 р.ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію» та подано у строки, визначені названим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.47, ч.1 ст.48 Закону №580-VIIIпризначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України. Призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у ст.. 47 Закону.

Виходячи з зазначеного, вимоги ОСОБА_1, пов'язані з розглядом рапорту останньої, обгрунтовано звернуто до посадової особи - керівника Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області.

Доказів винесення названою особою рішення щодо прийняття ОСОБА_1 на службу в поліцію матеріали справи не містять, як і доказів, що позивач не відповідає вимогам, встановленим до осіб, що мають право проходити службу в Національній поліції. Отже, вимоги позивача щодо розгляду рапорту є законними та обґрунтованими.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що рапорт ОСОБА_1 не підлягає розгляду по суті, оскільки позивача не переведено до Національної поліції, а 06.11.2015 року звільнено з органів МСВ за скороченням штатів, не приймаються судом, оскільки норми Закону України «Про Національну поліцію» не передбачають обмежень для осіб, звільнених з зазначених підстав.

При цьому, суд враховує, що на час подання рапорту ОСОБА_1 перебувала на службі в органах МВС України та діяла згідно п.9 р.ХІ Закону № 508-VIII. В той же час, дії щодо переведення у названому Законі не згадуються та згідно чинного законодавства не були можливими до 07.11.2015 року - моменту державної реєстрації органів Національної поліції.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що ОСОБА_1 згідно Закону України «Про звернення громадян» направлено відповідь, у якій йдеться про правомірність звільнення позивача, не приймаються судом, оскільки спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію», на норми якого посилається позивач у рапорті.

У відповідності до ч.2 ст.11 КАС України суд виходить за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить.

Отже, на підставі зазначеного та враховуючи норми п. 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", суд вважає за необхідне, з метою поновлення прав особи, яка звернулась за судовим захистом, зобов'язати начальника Головного Управління Національної поліції в Кіровоградській області розглянути рапорт позивача щодо служби у Головному управлінні Національної поліції в Кіровоградській області та винести рішення у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію».

Що стосується решти позовних вимог, то вони не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

У позовних вимогах ОСОБА_1 йдеться про скасування наказу начальника УМВС України в Кіровоградській області від 06.11.2015 р. за № 383 о/с, яким її звільнено у запас Збройних Сил за п.64 "г" через скорочення штатів; поновлення на роботі; виплату грошового та речового забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

Особою, відповідальною за незаконне звільнення працівника, зокрема під час перебування на публічній службі, є орган, з яким позивач перебував у трудових відносинах (займав посаду згідно штатного розпису), та за наказом якого був звільнений.

Як свідчать матеріали справи, УМВС України в Кіровоградській області, про скасування наказу якого та про поновлення на посаді у якому подано позов, на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції не є припиненим та згідно норм ст.ст.2, 3, 48 КАС України відноситься до суб'єктів владних повноважень, які наділені самостійною процесуальною правоздатністю та процесуальною дієздатністю. В той же час, УМВС України в Кіровоградській області не залучено до участі у справі у якості відповідача.

Виходячи з норм ст.55 КАС України, які передбачають можливість залучення до участі у справі належних відповідачів лише до винесення судового рішення, суд апеляційної інстанції не наділений відповідними повноваженнями.

Отже, вимоги про скасування наказу, поновлення на роботі та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, з якими позивач звернувся до інших осіб, не можна визнати обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки вимоги щодо стягнення моральної шкоди позивач обгрунтовує посиланнями на протиправне звільнення, яке здійснено УМВС України в Кіровоградській області, названі вимоги також не підлягають задоволенню, як такі, що заявлені до неналежних осіб.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції винесено внаслідок неповного з'ясування обставин справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Виходячи з зазначеного, апеляційні скарги, подані у даній справі, слід задовольнити частково, постанову суду першої інстанції - скасувати. Позов задовольнити частково. Зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області розглянути рапорт ОСОБА_1 про подальшу службу в Національній поліції відповідно до норм ст.ст. 49, 61 Закону України "Про Національну поліцію" та прийняти відповідне рішення. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.195,196,198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області, Управління МВС України в Кіровоградській області - задовольнити частково.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2016 р. у справі № П/811/3414/15 - скасувати. Позов задовольнити частково.

Зобов'язати начальника Головного управління Національної поліції України в Кіровоградській області розглянути рапорт ОСОБА_1 про подальшу службу в Національній поліції відповідно до норм ст.ст. 49, 61 Закону України «Про Національну поліцію» та прийняти відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, крім випадків, передбачених цим Кодексом, а в разі складення судового рішення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення судового рішення в повному обсязі.

Постанову в повному обсязі складено 14.07.2016 р.

Головуючий: Л.П. Туркіна

Суддя: Ю.В. Дурасова

Суддя: В.Є. Чередниченко