Справа № 521/4914/16-а
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 521/4914/16-а

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Михайлюк О.А.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 26.05.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, заступника начальника Одеської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2 про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, заступника начальника Одеської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_2 про скасування постанови про порушення митних правил № 0810/50000/15 від 26.02.2015 року.

В обґрунтування позову зазначалося, що власником автомобіля марки BMW модель 525 TDS державний номер НОМЕР_1 є ТОВ «Геронда», країна реєстрації Болгарія, позивач працює на посаді водія-експедитора ТОВ «Геронда» та в період складання протоколу про порушення митних правил знаходився у службовому відрядженні на вказаному транспортному засобі, а тому вважає, що зазначена постанова винесена незаконно, оскільки ніякого адміністративного правопорушення позивач не вчиняв.

Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.05.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У звязку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог.

Оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак в судове засідання вони не зявилися, поважність своєї неявки суду не повідомили, тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог ст.197 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Як встановлено з матеріалів справи, згідно протоколу 07.09.2015 року о 12 годині співробітником ДПС при УДАІ в Одеській області, під час несення служби по нагляду за дорожнім рухом на а/ш Одеса-Рені зупинено автомобіль НОМЕР_2, країна реєстрації Болгарія, 1997 року випуску, під керуванням громадянина України ОСОБА_1.

Під час перевірки вказаного автотранспортного засобу згідно з інформацією Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС встановлено, що автомобіль НОМЕР_2 ввезено на митну територію України 10.07.2015 року о 13 годин 39 хвилин через відділ митного оформлення № 1 м/п «Роздільна» Одеської митниці Міндоходів громадянином ОСОБА_3 Begianov Guvanch в режимі «тимчасове ввезення».

07.09.2015 року посадовою особою Одеської митниці ДФС складено протокол про порушення митних правил № 0810/50000/15 у відношенні громадянина України ОСОБА_1 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Зі змісту оскаржуваної постанови та рішення суду першої інстанції випливає, що позивач неправомірно користувався даним транспортним засобом, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог судом першої інстанції було зроблено висновок, що оскільки транспортний засіб не здійснював комерційні перевезення осіб та товарів, то він відноситься до категорії транспортного засобу особистого користування, тому громадянин ОСОБА_1 неправомірно користувався цим транспортним засобом, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, а тому вважає, що позивачем вчинено дії спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Дослідивши матеріали справи колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, предявлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Згідно ст. 485 МК України, декларування в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Судова колегія суду апеляційної інстанції погоджується з правовою позицією апелянта стосовно того, що об?єктивною стороною вказаного правопорушення є дії, спрямовані на порушення встановленого законодавством України порядку використання товарів в цілях, стосовно яких надано пільги щодо сплати податків і зборів. Склад вказаного порушення обумовлює наявність особливої мети ухилення від сплати митних платежів та вини у формі прямого умислу.

Як встановлює ст. 4 ч.1 п.39 МК України, платник податків це особа, на яку відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України та інших законів України покладено обов?язок зі сплати митних платежів. При цьому податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов?язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті (ст. 30 ПК України).

Згідно ст. 293 МК України особою, на яку покладається обов?язок із сплати митних платежів, є декларант. Пунктом 3 частини 2 ст. 293 МК України вказаний обов?язок, у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів, покладений на особу, відповідальну за дотримання митного режиму. Аналогічні положення щодо сплати суми податкового зобов?язання та пені відповідно до Податкового кодексу України особою, відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами передбачені частиною 2 ст. 105 МК України.

За змістом ст. 485 МК України, склад вказаного порушення обумовлює наявність особливої мети ухилення від сплати податків та зборів або зменшення їх розміру. Наявність такої мети можливе лише в діях особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, яка є декларантом та платником вказаних митних платежів та якій надано пільги з їх сплати.

Оскільки ОСОБА_1 не є декларантом відповідного транспортного засобу та особою, відповідальною за дотримання режиму тимчасового ввезення, а також не є платником митних платежів при його ввезенні на територію України на вказаних умовах, в діях особи не може бути відсутня мета ухилення від сплати митних платежів та складу відповідного правопорушення.

Згідно ст. 489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов?язана зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Матеріали справи свідчать, що позивач керував вказаним автомобілем на підставі довіреності, виданої ТОВ «Геронда». Автомобіль «БМВ», д/н НОМЕР_1, щодо якого надано пільги при переміщенні через кордон, був ввезений на митну територію України 10.07.2015 року в режимі «тимчасове ввезення» нерезидентом громадянином ОСОБА_3 Begianov Guvanch, який взяв на себе обов'язки щодо дотримання правил режиму тимчасового ввезення.

Власником автомобіля є ТОВ «Геронда», країна реєстрації Болгарія, місто ОСОБА_2, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію. Позивач працює в ТОВ «Геронда» на посаді водія-експедитора.

Статтею 105 МК України передбачено, що у митний режим тимчасового ввезення з умовним повним звільненням від оподаткування митними платежами поміщуються виключно товари, транспортні засоби комерційного призначення, зазначені у статті 189 цього Кодексу та в Додатках В.1-В.9, С, В до Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), на умовах, визначених цими Додатками, а також повітряні судна, які ввозяться на митну територію України українськими авіакомпаніями за договорами оперативного лізингу.

На підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення», Україна приєдналась до Конвенції про тимчасове ввезення та Додатків A, B.1-B.9, C, D та E до неї, прийнятих 26 червня 1990 року у місті Стамбулі.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов?язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України (частина 3 статті 1 МК України). Аналогічні положення передбачені ст. 19 ч.2 Закону України «Про міжнародні договори України».

Згідно ст. 380 ч.4 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Однак, вказане положення не відповідає ст. 7 Додатку С Конвенції про тимчасове ввезення (м. Стамбул, 1990 рік), де зазначено, що транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна договірна сторона (країна учасниця Конвенції, якою є і Україна) може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема, якщо вона використовує транспортний засіб від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

Як встановлює ст. 3 ч.4 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов?язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов?язків посадових осіб митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб?єкта владних повноважень обов?язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідні посилання сторони відповідача щодо обґрунтованості притягнення позивача до адміністративної відповідальності суд вважає не доведеними.

Відповідно до ст. 531 ч.1 п.1 МК України, підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є, зокрема, відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил.

Матеріалами справи встановлено, що апелянт, виконуючи службові обов'язки згідно службової інструкції, не знав і не міг знати про те, хто ввіз на митну територію України вищезазначений транспортний засіб, так само не знав, і не повинен був знати в якому режимі було ввезено транспортний засіб і чи були на нього отримані будь-які митні пільги.

Крім того судова колегія вважає, що апелянт, виконуючи службові обов'язки, не міг мати прямий умисел на вчинення будь-якого порушення митних правил, оскільки не є ані власником транспортного засобу, ані особою, відповідальною за дотримання правил митного режиму, ані взагалі заінтересованою в цьому особою.

Таким чином, в діях позивача відсутній обов'язковий елемент складу адміністрати-вного правопорушення його суб'єктивна сторона, позивач не є суб'єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України та не може нести адміністративну відповідальність за зазначене правопорушення.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції винесеним з порушенням норм матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення. Разом з тим, оскільки в процесі розгляду справи судова колегія дійшла висновку про відсутність в діях позивача порушень митних правил, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Дослідивши матеріали справи встановлено, що протокол про порушення митних правил №0810/50000/15, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову було складено 07.09.2015 року (а.с.5), постанова про порушення митних правил № 0810/50000/15, винесена першим заступником начальника Одеської митниці ДФС ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 485 МК України датована 26.02.2015 року (а.с.8), хоча вона фактично була складена 26.02.2016 року, що також є підставою для її скасування.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Малиновського районного суду м.Одеси від 26.05.2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову у справі про порушення митних правил № 0810/50000/15 від 26.02.2015 року, ухвалену першим заступником начальника Одеської митниці ДФС ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 485 МК України - скасувати та закрити провадження у справі про порушення митних правил у зв?язку з відсутністю у діях особи ознак порушення митних правил.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 5 статті 254 КАС України, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик