Справа № 826/4785/16
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4785/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
Іменем України

12 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2016 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України про стягнення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом, в якому просив:

- стягнути з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 8 149, 30 грн. згідно довідки від 31.03.2011 № 32.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства оборони України № 287 від 24.03.2011 по особовому складу полковника юстиції ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України, колишнього начальника управління правового забезпечення помічника командувача сил підтримки Збройних Сил України з правової роботи, відповідно до частини 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за пунктом б (за станом здоров`я).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 61 від 31.03.2011, ОСОБА_1 з 31.03.2011 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

На підставі вказаного наказу командира військової частини № 61 від 31.03.2011 видано довідку № 32 на отримання належного до видачі речового майна звільненому у запас, відставку.

Як повідомив позивач, станом на день виключення зі списків особового складу Генеральний штаб Збройних Сил України (адміністративно-господарче управління) не здійснив з ОСОБА_1 розрахунку щодо грошової компенсації замість належного до видачі речового майна у загальній сумі 8 149, 30 грн. і не видав належне до видачі речове майно.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.2013, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 у справі № 826/6966/13-а за позовом ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України про зобов`язання вчинити дії, стягнуто з Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість належного йому речового майна у сумі 8 149, 30 грн.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 касаційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України задоволено; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.2013 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.01.2014 в даній справі скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Крім того, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.01.2015 допущено поворот виконання судового рішення та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України грошові кошти у розмірі 8 149, 30 грн.

В подальшому, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України про зобов`язання відповідача вчинити певні дії щодо видачі йому речового майна згідно переліку, зазначеного в довідці від 31.03.2011 № 32.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.09.2015 в задоволенні ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.11.2015 зазначену постанову суду першої інстанції у справі № 826/11680/15 скасовано та ухвалено нову постанову, якою зобов`язано Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України вчинити дії щодо видачі ОСОБА_1 речового майна, зазначеного в довідці від 31.03.2011 № 32.

04.12.2015 на виконання зазначеної постанови суду апеляційної інстанції видано виконавчий лист.

Водночас, позивач зазначає, що станом на момент звернення з даним позовом до суду судове рішення у справі № 826/11680/15 відповідачем не виконане.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено протиправність рішення начальника Тилу Збройних Сил України (командира військової частини НОМЕР_1 ) про виключення позивача без його згоди зі списків особового складу військової частини (пункт 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.03.11 № 61) до повного розрахунку належним грошовим i речовим забезпеченням (грошовою компенсацією замість належного до видачі речового майна звільненому у запас). При цьому, доказів повного розрахунку належним грошовим i речовим забезпеченням (грошовою компенсацією замість належного до видачі речового майна звільненому у запас) станом на момент вирішення даної справи представником відповідача не надано, то позов підлягає задоволенню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів вважає доводи апелянта обґрунтованими та не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них (частина друга).

Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17.02.2000 № 1459-ІІІ, який набрав чинності 11.03.2000, призупинено дію частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині одержання військовослужбовцями продовольчих пайків або за їх бажанням грошової компенсації замість них та замість речового майна (за винятком військовослужбовців Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони та Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, що використовують цивільний одяг, який зашифровує особу та відомчу належність військовослужбовців).

Отже, з часу набрання чинності Законом України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» виплата грошової компенсації замість продовольчих пайків, недоотриманого речового майна була призупинена.

Звідси ж, за змістом статті 9 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» військовослужбовці мали право одержати грошову компенсацію лише за речове майно, неодержане до березня 2000 року.

Таким чином, у ОСОБА_1 , який звільнився з військової служби в березні 2011 року, відсутнє право на одержання грошової компенсації за неотримане речове майно.

Законом України від 03.11.2006 № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» статтю 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також цей Закон доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 01.01.2008), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення частини другої статті 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що на момент звернення ОСОБА_1 щодо отримання грошової компенсації замість речового майна Закон № 2011-XII не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а пункт 27 Положення не підлягає застосуванню, оскільки суперечить нормам Закону № 2011-XII.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19.03.2013 у справі № 21-38а13.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов`язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту права, оскільки виконавче провадження щодо зобов`язання Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України видати речове майно ОСОБА_1 триває у відділі Державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції, в свою чергу, стягувач незважаючи на пропозицію з`явитися для отримання речового майна до відповідача не з`являється.

Більше того, стягувач, відповідно до статті 263 КАС України, у разі відсутності б речового майна належного до видачі, має право звернутися із заявою до суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, про зміну способу виконання судового рішення (на грошову компенсацію замість належного до видачі речового майна), а не звертатися із новим позовом. Оскільки, у такому випадку, на підставі однієї довідки № 32 від 31.03.2011 та судових рішень, що набрали законної сили та по яким відкриті виконавчі провадження, позивач отримає і речове забезпечення і грошову компенсацію замість нього, що призведе до перевитрат бюджетних коштів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт надав до суду докази, що підтверджують правомірність вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2016 скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України про стягнення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Василенко Я.М

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.