Справа № 802/686/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/686/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Богоніс М.Б.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

12 липня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,

В С Т А Н О В И В :

в травні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду із позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про визнання бездіяльності протиправною та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

В судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та за обставин викладених в ній просив суд задовольнити її, а постанову суду першої інстанції - скасувати.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Як встановлено та підтверджено судом першої інстанції, 20.06.2014 року Вінницькою митницею Міндоходів винесено постанову про порушення митних правил № 0239/401000001/14 за ознаками вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 481 Митного кодексу України.

10.07.2014 року на виконання постанови Вінницької митниці Міндоходів № 0239/401000001/14 постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Березовою Н.М. відкрито виконавче провадження № 43987651 про стягнення з позивача боргу в сумі 17000,00 гривень.

Крім того, 10.07.2014 року постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Березовою Н.М. накладено арешт на все майно, що належить позивачу та оголошено заборону на його відчуження в межах суми боргу.

29.12.2014 року постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Березовою Н.М. повернуто виданий Вінницькою митницею Міндоходів виконавчий документ щодо стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 17000,00 грн стягувачу, в якій зазначено, що строк його повторного пред'явлення - до 29.12.2015 року.

22.04.2016 року представник позивача звернувся із скаргою про скасування постанови про арешт майна, що належить позивачу та оголошення заборони його відчуження до Центрального відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

06.05.2016 року Центральний відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції у відповідь на скаргу від 22.04.2016 року направив листа за вих. № 17130/07-35, в якому у задоволенні вимог скарги відмовив.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності щодо не зняття арешту, що накладений на майно позивача як при поверненні виконавчого документу, так і за результатами розгляду скарги від 22.04.2016 року, та про скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 10.07.2014 року є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно із положеннями преамбули Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року № 606-XIV, цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із положеннями частин 1 та 3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. При цьому рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Пунктом 6 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що державною виконавчою службою підлягають виконанню виконавчі документи, зокрема постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин 1 та, 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

10.07.2014 року постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Березовою Н.М., на виконання постанови Вінницької митниці Міндоходів № 0239/401000001/14, відкрито виконавче провадження № 43987651 про стягнення з позивача боргу в сумі 17000,00 гривень.

Крім того, на підставі заяви стягувача, 10.07.2014 року постановою державного виконавця Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції накладено арешт на все майно, що належить позивачу та оголошено заборону на його відчуження в межах суми боргу.

Отже, виконавче провадження відкрито за належним виконавчим документом. Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, за заявою стягувача державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на майно боржника, що повністю узгоджується із нормами ч. 1, 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, відповідно до ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, законодавець передбачає можливість завершення виконавчого провадження шляхом його закінчення, повернення виконавчого документа стягувачу та повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав. Як для закінчення виконавчого провадження, так і для повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав Законом України "Про виконавче провадження" передбачено окремі (відмінні) підстави для прийняття вказаних рішень та визначено різні правові наслідки.

Згідно положень статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

В справі, що розглядається має місце повернення виконавчого документа стягувачеві, що є відмінним від закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, про що винесено постанову від 29.12.2014 року.

Таким чином, підстав для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 43987651 від 10.07.2014 року також немає.

Апелянт у своїй скарзі вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що постановою державного виконавця Вишенського відділу Державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Березовою Н.М. від 29.12.2014 було повернуто виданий Вінницькою митницею виконавчий документ і зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлений до виконання в строк до 29.12.2015. Вінницькою митницею виконавчий документ у строки передбачені законом пред'явлено не було.

Втім, з цього приводу, колегія суддів відзначає, що такий строк може бути поновлено у порядку, встановленому нормами статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, щодо посилання апелянта на те, що державний виконавець безпідставно не застосував наслідки завершення провадження і не здійснив дії по закінченню провадження та скасування постанови про накладення арешту, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно вимог частини 1 статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Отже, Законом України "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт, накладений на майно боржника, в обов'язковому порядку знімається, у випадку закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав.

З огляду на те, що у цій справі має місце повернення виконавчого документа стягувачеві, що в свою чергу не позбавляє стягувача права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання, підстави для скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні № 43987651 від 10.07.2014 відсутні.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а відтак, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 травня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 14 липня 2016 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Білоус О.В.