Справа № 13675/12/2070
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2016 року м. Київ К/800/11154/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Кочана В.М.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року

та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року

у справі № 13675/12/2070

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, в якому (з урахуванням змін та доповнень позовних вимог) просив:

- визнати бездіяльність ДФС України щодо нездійснення дій по встановленню, нарахуванню та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХП та п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей, по виплаті позивачу грошового забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні» від 17 липня 1992 року № 393, а саме: компенсації за невикористану відпустку за 2010 рік у кількості 20 діб та окладу за спеціальним званням кожного місяця з дня звільнення, відповідно до ст. 9-1 Закону № 2262-ХП, по прийняттю рішення про призначення позивачу виплати грошової допомоги у разі установлення позивачу інвалідності, відповідно до вимог Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 та її виплати, по оформленню та направленню необхідних документів до Пенсійного фонду України у Харківській області для призначення позивачу пенсії по інвалідності, неправомірною;

- зобов'язати ДФС України видати наказ, яким встановити позивачу вислугу років для виплати грошової допомоги 17 років 00 місяців 02 дня та здійснити виплату грошової допомоги;

- зобов'язати ДФС України виплатити позивачу грошове забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні зі служби, а саме: компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік у кількості 20 діб у розмірі 1926,0 грн. та розмір окладу за спеціальним званням кожного місяця з дня звільнення, відповідно до ст. 9-1 Закону № 2262-ХП, що визначено наказом ДПС України «Про звільнення ОСОБА_1.» від 21 травня 2012 року № 1100-о;

- зобов'язати ДФС України нарахувати та виплатити позивачу середній розмір грошового забезпечення за весь час затримки, належних до сплати сум при звільненні зі служби, по день фактичного розрахунку;

- зобов'язати ДФС України прийняти рішення про призначення позивачу виплати грошової допомоги у разі установлення позивачу 2 групи інвалідності, яка настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що сталося у період проходження служби, - у 70 відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначено медико-соціальною експертною комісією довідкою серія ХАР - 05 № 003392 від 11 липня 2012 року та здійснити її виплату;

- зобов'язати ДФС України оформити та направити необхідні документи до Пенсійного фонду України у Харківській області для призначення позивачу пенсії по інвалідності;

- зобов'язати відповідача нарахувати індексацію належних сум до сплати при звільненні позивача зі служби та компенсацію втрати доходів, у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, та здійснити відповідні виплати на користь ОСОБА_1;

- зобов'язати відповідача нарахувати індекс інфляції за весь час прострочення сплати належних сум при звільненні позивача зі служби, а також три проценти річних від простроченої суми та здійснити відповідні виплати на користь ОСОБА_1;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 95000 грн.

Справа неодноразово була предметом розгляду судами різних інстанцій.

В останнє, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року, позов задоволено частково.

Визнано бездіяльність ДФС України щодо нездійснення дій по встановленню, нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 9 Закону № 2262-ХП та п. 10 Постанови № 393, по виплаті грошового забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні, а саме: компенсації за невикористану відпустку за 2010 рік у кількості 20 діб та окладу за спеціальним званням кожного місяця з дня звільнення, відповідно до ст. 9-1 Закону № 2262-ХП, по прийняттю рішення про призначення позивачу виплати грошової допомоги у разі установлення позивачу інвалідності, відповідно до вимог Порядку № 707 неправомірною.

Зобов'язано ДФС України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 виплати грошової допомоги у разі установлення 2 групи інвалідності, яка настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що сталося у період проходження служби, - у 70 відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначено медико-соціальною експертною комісією довідкою серія ХАР - 05 № 003392 від 11 липня 2012 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів першої та апеляційної інстанцій щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з 21 травня 2012 року ОСОБА_1 на підставі наказу ДПС України від 21 травня 2012 року № 1100-о звільнено з посади старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки при Державній податковій службі у Харківській області Управління внутрішньої безпеки ДПС України та з органів податкової міліції у відставку за п. п. «б» п. 65 (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого Постановою КМ УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (далі - Положення № 114).

До ДПС України надійшов рапорт позивача від 30 квітня 2012 року та свідоцтво про хворобу № 55 від 22 березня 2012 року, видане ВЛК госпіталю ГУМВС України в Харківській області, яким встановлена непридатність позивача до проходження військової служби. В своєму рапорті позивач висловив бажання звільнитися зі служби в податковій міліції саме з 21 травня 2012 року.

Головою ДПС України виданий наказ від 21 травня 2012 року № 1100-о «Про звільнення ОСОБА_1.». Цим наказом передбачена виплата позивачу компенсації за невикористану у 2010 році відпустку (20 діб), а також щомісячної грошової допомоги в розмірі окладу за військовим (спеціальним) званням у відповідності до ст. 9-1 Закону № 2262-ХІІ. Станом на 21 травня 2012 року вислуга років ОСОБА_1 складає 17 років 00 місяців 02 дні.

В подальшому, наказом ДПС України від 10 грудня 2012 року № 2194-о, було внесено зміни до наказу ДПС України від 21 травня 2012 року № 11-о, а саме доповнено наказ щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 9 Закону № 2262-ХІІ у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби тате, що вислуга для виплати грошової допомоги складає 12 років.

Суд касаційної інстанції переглядає справу в межах касаційної скарги в частині відмови у задоволенні позову.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до довідки про суми нарахувань та виплат, здійснених на користь позивача за період з травня по грудень 2012 року, а також його розрахункових листів за цей період, позивачу в червні 2012 року була нарахована компенсація за невикористану у 2010 році відпустку у кількості 20 діб у розмірі 1926,32 грн., щомісячно нараховувалася грошова допомога, передбачена ст. 9-1 Закону № 2262-ХІІ (за травень - 58,5 грн., за червень - грудень щомісячно 130 грн., а всього - 910 грн.), а в грудні 2012 року також нарахована грошова допомога відповідно до ст. 9 Закону № 2262-ХІІ у розмірі 16181,1 грн.

У липні 2012 року донараховано грошове забезпечення за 21 травня 2012 року у розмірі 177,75 грн.

Судами попередніх інстанцій також встановлено, що у січні 2012 року позивачу зайво було нараховано та виплачено по листках непрацездатності суму 4908,75 грн., у зв'язку з чим при звільненні здійснено перерахунок, а саме знято нарахування листків непрацездатності, що призвело до виникнення боргу за працівником. Тому, загальна сума нарахувань становить - 14344,92 грн., а сума до сплати (з урахуванням утримань) - 11943,34 грн.

Листом ДПС України від 18 грудня 2012 року № 3452/о/141-12/г/08-0416, направленого поштою, позивача проінформовано про можливість отримання нарахованої одноразової грошової допомоги.

Станом на дату прийняття рішення про нарахування зазначеної грошової допомоги в ДПС України була відсутня будь-яка інформація щодо наявності у ОСОБА_1 відкритого в банківській установі поточного рахунку для виплати заробітної плати.

Напередодні отримання готівки в касу в телефонному режимі було проінформовано позивача про необхідність отримання коштів в касі ДПС України. В триденний термін позивач не з'явився і не отримав кошти, в результаті чого грошова сума в розмірі 11943,34 грн. була депонована. Фактична виплата вказаних коштів відбулась 27 лютого 2013 року - після відкриття ОСОБА_1 карткового рахунку в ПАТ «ВБР».

Таким чином, судами зроблено правильний та обґрунтований висновок, що своєчасна виплата компенсації за невикористану відпустку, грошової допомоги, передбачених ст. ст. 9 та 9-1 Закону № 2262-ХІІ, не була проведена у зв'язку з тим, що позивач самостійно не отримав нараховані грошові суми у касі підприємства, а також не оформив відповідні документи для перерахування їх через банківську установу.

Колегія суддів також погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов'язання ДПС України виплатити позивачу грошове забезпечення при остаточному розрахунку при звільненні зі служби, а саме: компенсацію за невикористану відпустку за 2010 рік у кількості 20 діб у розмірі 1926 грн. та розмір окладу за спеціальним званням кожного місяця з дня звільнення, відповідно до ст. 9-1 Закону № 2262-ХП, що визначено наказом ДПС України «Про звільнення ОСОБА_1.» від 21 травня 2012 року №1100-о, виходячи того, що вказані дії не оскаржувалися ним у заявлених позовних вимогах.

Відмовляючи в частині позовних вимог про зобов'язання ДПС України нарахувати і виплатити середній розмір грошового забезпечення за весь час затримки належних до сплати сум при звільненні зі служби по день фактичного розрахунку суд першої інстанції керувався тим, що правовідносини з проходження служби в органах податкової міліції унормовані спеціальними нормативними актами законодавства, а тому підстави для поширення на спірні правовідносини дії норм КЗПП - відсутні, оскільки трудовий договір між позивачем та податковим органом не укладався, а інших підстав для виникнення трудових правовідносин закон не передбачає.

Позивач в день звільнення не працював. Наказом ДПС України від 21 травня 2012 року № 1100-о ОСОБА_1 визнано таким, що 21 травня 2012 року приступив до виконання службових обов'язків після виходу з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та в цей же день на підставі поданого ним рапорту від 30 квітня 2012 року та свідоцтва про хворобу № 55 від 22 березня 2012 року його звільнено з посади та податкової міліції через хворобу. Після звільнення зі служби ОСОБА_1 вимогу про розрахунок саме до відповідача не звертався, а після отримання копії наказу про звільнення почав писати скарги до інших органів.

Щодо нарахування та виплати на його користь одноразової грошової допомоги у разі інвалідності, то виплата зазначеної допомоги не могла мати місце в день звільнення позивача, оскільки інвалідність була встановлена після звільнення його зі служби.

Грошові виплати, які належали до сплати на користь позивача при звільнені його зі служби у податковій міліції, мали разовий характер, а отже не підлягають індексації. Факт несвоєчасності виплати таких доходів не тягне за собою обов'язок відповідача здійснити компенсацію їх втрати.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо зобов'язання ДФС України видати наказ, яким встановити позивачу вислугу років для виплати грошової допомоги 17 років 00 місяців 02 дня та здійснити виплату грошової допомоги, оскільки видання відповідного наказу є виключною компетенцією державного органу, а суд не має права підміняти собою державний орган.

Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло б призвести до невірного вирішення спору, а тому оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2016 року - без змін.

Ухвала підлягає перегляду Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

В.М. Кочан