Справа № 804/16491/15
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Павловський С.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2016 рокусправа № 804/16491/15
Приміщення суду за адресою: 49083, м. Дніпропетровськ, пр.імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Олефіренко Н.А. Шальєвої В.А. , секретар судового засідання - Шелепова Ю.О., з участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача-1 - Ткаченко Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та Ліквідаційної комісії Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 р. у справі №804/16491/15 за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - відповідача-1), Ліквідаційної комісії Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - відповідача-1), Ліквідаційної комісії Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області (далі - відповідач-2) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити певні дії.

Позивач просив:

- визнати наказ від 06.11.2015 року № 485 о/с ГУМВС України в Дніпропетровській області про звільнення зі служби незаконним та скасування його;

- поновити його на займаній посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області;

- зобов'язати допустити його до атестації і перевести з раніше займаної посади старшого оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області на іншу вакантну посаду, у зв'язку із реорганізацією і скороченням штатів;

- стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 06.11.2015 року;

- стягнути на його користь грошові кошти у відшкодування сплати правової допомоги згідно квитанції адвоката.

В обґрунтування позову зазначив, що його звільнення з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, відповідно до пунктів 10 та 11 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" здійснено безпідставно, з порушенням вимог чинного законодавства. Зазначено, що в жовтні 2015 року усіх службовців райвідділу принудили написати рапорти про звільнення з міліції і перехід на службу до поліції. Такий рапорт написав і він, будучи впевненим, що йдеться саме про перевід до поліції. Також, йому було відомо, що усі мають пройти атестацію для вирішення питання про перевід до поліції. Він був готовий для переатестування, проте його не було запрошено. Окрім цього, з наказом про майбутнє скорочення штатів його не ознайомлено. Доручення та наряди за службою він не отримував. За усним розпорядженням керівника з 12.11.2015 р. по 13.11.2015 р. він ніс службу в складі добового наряду у черговій частині райвідділу. 18.11.2015 р. ним отримано витяг з наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 р. №485 о/с, та у той же день, 18.11.2015 р., йому видали трудову книжку, в яку внесено запис за № 1 від 06.11.2015 р. про "звільнення з органів внутрішніх справ". Вважає, що відповідачем були порушені вимоги ст. 42 КЗпП України, якою передбачена необхідність врахування наявності переважного права на залишення на роботі. Також, зазначено, що він утримує двох неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а також, на його утриманні знаходиться дружина ОСОБА_6, 1983 р.н., яка не працює, у зв'язку із доглядом за дитиною, яка не досягла 3-х річного віку. Разом з тим, з посиланням на норми Кодексу законів України про працю та Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", позивачем зауважено, що розірвання трудового договору може бути здійснено лише за попередньою згодою виборною органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої він є.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 року № 485 о/с "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх справ в запас Збройних сил (з поставленням на військовий облік) за п. 64 "г" (через скорочення штатів).

Поновлено ОСОБА_2 на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області з 06 листопада 2015 року.

Зобов'язано Ліквідаційну комісію Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області допустити ОСОБА_2 до атестації та розглянути кандидатуру ОСОБА_2 для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" у Головному управлінні Національної поліції в Дніпропетровській області.

Зобов'язано Ліквідаційну комісію Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період починаючи з 06 листопада 2015 року по день поновлення на роботі.

В іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 та відповідач-2 подали апеляційні скарги.

Відповідач-1 в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не було враховано вимоги чинного законодавства, що регулювало порядок звільнення працівників міліції (осіб рядового та начальницького складу ОВС) через скорочення штатів у зв'язку з реформуванням ОВС.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що норми Закону України «Про Національну поліцію» не передбачають автоматичного переходу працівників міліції до органів та підрозділів Національної поліції.

Судом першої інстанції не було з'ясовано, що згідно положень Закону України «Про Національну поліцію» вирішення питання про відповідність ОСОБА_2 вимогам поліцейського, не передбачені діючим законодавством України та прийому його на службу до Національної поліції не належить до компетенції начальника ГУ УМВС України в Дніпропетровській області.

При прийнятті наказу про звільнення ОСОБА_2 з ОВС через скорочення штатів вони діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач-2 в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що під час реформування ОВС відбулася повна ліквідація ГУ УМВС України в Дніпропетровській області та Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області як юридичних осіб без правонаступництва.

Оскільки посада, з якої було звільнено позивача скорочена, орган, з якого його було звільнено - МУ ГУМВС України ліквідовано, запропонувати та перевести позивача на іншу посаду в територіальних підрозділах ГУ УМВС не було можливим.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційних скарг.

Відповідач-2 до суду не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 06.11.2015 року наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с старшого оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-Міського районного відділу Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майора міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

Норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

У період з 06.08.2015 року до 06.11.2015 року позивач виявляв бажання проходити службу в поліції. Проте, відповідачі не тільки жодним чином не обґрунтували відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахували відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, але й не перевірили взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме, до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Отже, в порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 року, з моменту опублікування Закону України "Про Національну поліцію" (з 06.08.2015 року) та до прийняття спірного наказу (06.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату), позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі, та відповідності вимогам поліцейського. Отже, в порушення пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, за наявності виявленого бажання продовжити службу в органах Національної поліції, не вирішено питання про перевод позивача до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

За таких обставинах, оскаржуваний наказ від 06.11.2015 року № 485 о/с не може вважатися законним та обґрунтованим.

Судова колегія в повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки прийнятий Верховною Радою України у світлі реформування правоохоронних органів 02.07.2015 року Закон України №580-VIII "Про Національну поліцію" вступив в силу 07.11.2015 року, і законодавець в Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України "Про Національну поліцію" передбачив певний перехідний період, суть якого полягає в тому, що співробітникам міліції, які виявлять бажання продовжити службу в поліції, пропонуються відповідні посади в органах поліції та за згодою таких "колишніх" міліціонерів призначаються на них. В подальшому, такий умовно автоматичний перехід з міліції в поліцію припускав спочатку призначення на тимчасові посади, потім проходження атестації, вже як співробітника поліції, і тільки після вдалого її проходження призначення на постійну посаду.

З матеріалів справи вбачається, що з 10.01.1999 року позивач ОСОБА_2 перебував на службі в Центрально-Міському районному відділі Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області.

Відповідно до витягу послужного списку, ОСОБА_2 працював на посадах:

- оперуповноваженого відділення карного розшуку Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області з 10.01.1999р. по 20.01.1999 р. (наказ КМУ від 16.01.1999 р. № 5 о/с);

- оперуповноваженого відділення кримінальної міліції у справах неповнолітніх Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області з 20.01.1999 р. по 26.09.2007 р. (наказ КМУ від 28.01.1999р. № 11 о/с);

- оперуповноваженого відділення кримінальної міліції у справах дітей Центрально- міського районного відділу Криворізького міського управління УМВС України в Дніпропетровській області з 26.09.2007 р. по 30.09.2008 р. (наказ УМВС від 03.10.2007 р. №159 о/с);

- оперуповноваженого відділення кримінальної міліції у справах дітей Центрально- міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області з 30.09.2008 р. по 07.08.2012 р. (наказ ГУМВС від 03.09.2008 р. №214 о/с);

- старшого оперуповноваженого відділення кримінальної міліції у справах дітей Центрально-міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області з 07.08.2012 р. по 10.06.2013 р. (наказ КМУ від 07.08.2012 року № 63 о/с);

- старшого оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально - міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області з 10.06.2013 р. по 06.11.2015 р. (ГУМВС від 10.06.2013 року № 166 о/с).

Проходив службу в наступних званнях:

- лейтенант міліції (наказ МВС України від 28.02.1999 р. №26 о/с);

- старший лейтенант міліції (наказ УМВС України в Дніпропетровській області від 31.08.2001 р. № 139 о/с);

- капітан міліції (наказ УМВС України в Дніпропетровській області від 24.04.2006 р. № 73 о/с);

- майор міліції (наказ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 31.10.2012 р. № 217 о/с).

В жовтні 2015 року позивачем був поданий рапорт про звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64 "г", у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

06.11.2015 року наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області № 485 о/с старшого оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально-Міського районного відділу Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області майора міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ України за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС.

18.11.2015 року позивач отримав витяг з наказу ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.11.2015 р. № 485 о/с .

Відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII), Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Закон № 580-VIII був опублікований 06.08.2015 року в газеті Голос України та відповідно до Прикінцевих та перехідних положень, набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, тобто, 07.11.2015, крім, зокрема, пунктів 8, 11 Прикінцевих та перехідних положень, які набрали чинності з дня, наступного за днем опублікування Закону, тобто, з 07.08.2015 р.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, будь-якого обов'язку в УМВС України в Дніпропетровській області щодо додаткового попередження позивача про наступне звільнення чинним законодавством не передбачено, оскільки останній попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Пункти 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачають, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Відповідно до пукту 10 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 р., працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Вказані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 11 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення зазначеного Закону, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ, відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Отже, Законом № 580-VIII передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 885 від 28.10.2015 року, чинної на день звільнення) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, вищезаначені норми Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, на які йдеться посилання у спірному наказі, містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов'язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виявляв бажання проходити службу в поліції.

Проте, відповідачі не тільки жодним чином не обґрунтували відсутність можливості подальшого використання позивача на службі та не врахували відсутність відмови позивача від проходження служби в поліції, але й не перевірили взагалі можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції, а саме, до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Отже, в порушення вимог пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII від 02.07.2015 року, з моменту опублікування Закону України "Про Національну поліцію" (з 06.08.2015 року) та до прийняття спірного наказу (06.11.2015 року) про звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скорочення штату), позивачу не було запропоновано жодної посади (рівнозначної, вищої чи нижчої) в органах поліції, взагалі не було перевірено можливості його подальшого використання на службі, та відповідності вимогам поліцейського.

В порушення пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону, та Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, за наявності виявленого бажання продовжити службу в органах Національної поліції, не вирішено питання про перевод позивача до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції, пердбачені статтєю 49 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої, на службу в поліції можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 років, які мають повну загальну середню освіту, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, які володіють українською мовою.

Незалежно від професійних та особистих якостей, рівня фізичної підготовки та стану здоров'я, на службу в поліції не можуть бути прийняті особи у випадках, визначених частиною другою статті 61 цього Закону, а також особи які: 1) відмовляються від взяття на себе зобов'язань дотримуватися обмежень та/або від складання Присяги поліцейського, визначених законом; 2) особи, які звільнені або мали бути звільнені з посад на підставі Закону України "Про очищення влади".

Відповідно до ст. 50 зазначеного Закону, громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, з метою визначення стану їхнього здоров'я зобов'язані пройти медичні обстеження, а також перевірку рівня фізичної підготовки, психофізіологічне обстеження, обстеження на предмет виявлення алкогольної, наркотичної та токсичної залежності в порядку, визначеному Міністерством внутрішніх справ України. Громадяни України, які виявили бажання вступити на службу в поліції, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі. Відповідно до порядку, встановленого законом, щодо осіб, які претендують на службу в поліції, проводиться спеціальна перевірка, порядок проведення якої визначається законом та іншими нормативно-правовими актами.

Обмеження, повязані зі службою в поліції, визначені статтєю 61 Закону України "Про національну поліцію".

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 10.06.2013 року проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей Центрально - міського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, та має звання майора міліції. В органах МВС з 10.01.1999 року, вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 19 років 11 місяців 20 днів. За період служби в ОВС заохочувався 3 рази та нагороджений відзнаками за сумліну службу другого і третього ступеня. Обмежень, пов'язаних зі службою у полиції згідно до ст. 61 Закону України "Про Національну поліцію" - не має.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що позивач має достатній досвід у роботі, знання, відповідну кваліфікацію, бажання працювати в поліції, та відповідає вимогам поліцейського, що передбачені діючим законодаством України.

Також, згідно із п. 48 Положення № 114, атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через чотири роки, а також, при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках незалежно від цього строку.

Відповідно до пп. 1.4 п. 1 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 22.03.2005 року № 181, атестування осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться, на кожній із займаних посад - через 4 роки; при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках (зокрема, при скороченні штатів чи реорганізації органів внутрішніх справ України) незалежно від цього строку.

Перед звільненням з органів внутрішніх справ атестацію відносно позивача проведено не було.

Отже, фактичні обставини, що мали місце і передували звільненню ОСОБА_2, свідчать, що звільнення проведено з порушенням вимог Інструкції № 181, та, у свою чергу, видано наказ про звільнення від 06.11.2015 № 485 о/с з порушенням вимог чинного законодавства України.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що оскаржуваний наказ від 06.11.2015 року № 485 о/с є незаконним та необґрунтованим.

В листі Вищого адміністративного суду України №753/11/13-10 від 26.05.2010 р. "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби", відповідно до якого звільнення з підстав, визначених підпунктами 1, 2 і 6 статті 40 Кодексу законів про працю України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Розглядаючи справи про звільнення публічного службовця з посади у зв'язку з ліквідацією публічної установи, суди повинні, по-перше, перевірити наявність чи відсутність факту ліквідації юридичної особи публічного права згідно з Конституцією України та чинним законодавством, по-друге, встановити, чи вжито адміністрацією публічного органу всіх зусиль для переміщення або переведення публічного службовця, чи іншого його працевлаштування, як це прямо передбачено частиною другою статті 40 КЗпП України.

Судова колегія також зазначає, що в даному випадку на місці ліквідованого ГУ МВС України в Дніпропетровські області та його структурних підрозділів утворено ГУ Національної поліції в Дніпропетровські області з відповідними структурними підрозділами, на які законом покладені тотожні функції, що полягають у забезпеченні охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Таким чином, судова колегія приходить до переконання, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд України в постановах від 17 жовтня 2011 року № 2а-237а11, від 28 жовтня 2014 року №21-484а14.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 05.11.2015 р. ГУ МВС в Дніпропетровській області перебуває в стані припинення у зв'язку з прийнятим рішенням про ліквідацію (а.с.105), але на час розгляду даної справи запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи ГУ МВС в Дніпропетровській області не внесено.

Відповідно до ч.4 ст.13 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" територіальні органи міністерства припиняються як юридичні особи з дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців запису про державну реєстрацію їх припинення.

Відповідно до ч.4 ст.91 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Під час розгляду цієї адміністративної справи судовою колегією враховано правову позицію Верховного Суду України, висловлену у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", та зазначений у постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 р. правовий висновок по справі № 21-52а15 про те, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади врегульовано ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" № 3166-VI від 17.03.2011 р.

Утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень (ч. 3 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади (ч. 4 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади"). Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Президента України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України (ч.7 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади").

Частинами 8, 9 ст. 5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується. Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1074 від 20.10.2011 р. відповідно до ч. 9 ст.5 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" затверджено Порядок здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074), який визначає механізм здійснення заходів, пов'язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

За приписами пп. 4-6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов'язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Головне Управління Національної поліції в Дніпропетровській області утворено 07.11.2015 р., тобто на наступний день після звільнення позивача.

Виходячи з системного аналізу вищенаведених норм Цивільного кодексу України, Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та Порядку № 1074, порядок утворення та припинення юридичних осіб публічного права є відмінним від порядку утворення та припинення юридичних осіб приватного права. Відтак, у разі ліквідації органу виконавчої влади, держава відповідним актом Кабінету Міністрів України передає його завдання та функції новоствореному центральному органу виконавчої влади, забезпечуючи у такий спосіб безперервне виконання функцій держави. Отже, територіальні органи міністерств не можуть діяти інакше, ніж це передбачено актами Президента України чи Кабінету Міністрів України, виданими для забезпечення виконання відповідними міністерствами своїх функцій.

Встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Це зобов'язання відповідачами не виконано, а отже, трудові гарантії позивача були порушені. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ від 16.10.2012р. по справі № у справі № 21-267а12 (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР - 27362825).

За наведених вище обставин, оскільки відповідачами не було враховано переважного права позивача на працевлаштування у разі ліквідації організації, та не з'ясовано можливість подальшого використання позивача на службі, зважаючи, що позивач не відмовлявся від проходження служби в поліції, судова колегія погоджується в повному обсязі з висновками суду першої інстанції про протиправність спарного наказу.

Підсумовуючи вищенаведені фактичні обставини та норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що постанова суду першої інстанції про задоволення позову ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні усіх обставин справи в їх сукупності. Судом вірно встановлено характер спірних взаємовідносин та обґрунтовано застосовано норми матеріального права до їх вирішення. Порушень норм матеріального закону, які б могли призвести до прийняття невірного рішення, не встановлено.

Відповідачами не надано до суду жодних доказів того, що на момент розгляду справи процедура ліквідації Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області завершена, а запис про припинення юридичної особи - Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до пункту 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Наказ про звільнення ОСОБА_2 прийнятий 06.11.2015 року, отже, стягненню середнього грошового утримання за час вимушеного прогулу та поновленню на посаді ОСОБА_2 підлягає з 06.11.2015 року.

З метою повного поновлення прав особи, яка звернулась за судовим захистом, суд першої інстанції правомірно зобов'язав Ліквідаційну комісію Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області допустити позивача до атестації та розглянути питання щодо прийняття позивача на службу до поліції, як працівника міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, у відповідності до пункту 9 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію".

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області та Ліквідаційної комісії Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 р. у справі справі №804/16491/15 за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, Ліквідаційної комісії Криворізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини ухвали складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 13 липня 2016 року, в повному обсязі ухвала складена 15 липня 2016 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

Н.А.Олефіренко