Справа № 521/19029//14-а
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

16 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідачаГриціва М.І.,
суддів:Кривенди О.В., Панталієнка П.В., -
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого адміністративного суду України від 18 травня 2016 року у справі за його позовом до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси (далі - управління ПФУ) про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

Вищий адміністративний суд України постановою від 18 травня 2016 року скасував постанову Малиновського районного суду міста Одеси від 26 листопада 2014 року й ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18 грудня 2014 року про задоволення позовних вимог.

Не погодившись з постановою Вищого адміністративного суду України, ОСОБА_4 подав заяву про її перегляд Верховним Судом України з установленої пунктом 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах статті 501 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1789-XII) що, на думку заявника, підтверджується рішеннями суду касаційної інстанції від 9 листопада 2010 року, 5 квітня 2011 року, 28 березня 2013 року, 17 липня 2014 року, 25 серпня 2015 року (справи №№ К-58127/09, К-40227/10, К/9991/88573/11, К/9991/27078/12, К/800/55148/14).

Покликається також на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладених у постановах Верховного Суду України від 5 листопада 2013 року і 16 березня 2016 року висновках (справи №№ 21-289а13, 21-5449а15).

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила наведені у заяві доводи і дійшла висновку про таке.

Відповідно до статті 235 КАС Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 236 КАС сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право подати заяву про перегляд судових рішень: 1) в адміністративних справах після їх перегляду в касаційному порядку; 2) Вищого адміністративного суду України з питань, передбачених статтею 1711 цього Кодексу.

У статті 237 КАС передбачено мотиви, з огляду на які може бути ініційований перегляд судових рішень Верховним Судом України. Зокрема, після касаційного перегляду адміністративна справа переглядається тільки з підстави неоднакового застосування касаційним судом одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах (пункт 1 частини першої); неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів (пункт 2 частини першої); невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права (пункт 5 частини першої).

Зі змісту заяви та доданих до неї документів випливає, що автор заяви, попри формальне посилання на пункт 1 частини першої статті 237 КАС, фактично просить переглянути оскаржене рішення не з підстав неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, а з мотивів, характерних для касаційного розгляду справи. Мотивація в основному спрямована на те, щоб переконати в незаконності і необґрунтованості оскарженого рішення суду касаційної інстанції, за яких, на переконання заявника, воно не може залишатися в силі, а підлягає скасуванню з постановленням нового рішення у справі.

Окрім того, Верховний Суд України вже вирішував питання усунення розбіжностей у застосуванні касаційним судом положень статті 501 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру». Зокрема, у постанові від 25 травня 2016 року (справа № № 21-428а16) вказав на те, що у розумінні частини п'ятої статті 501 Закону № 1789-XII до стажу роботи, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років належить зараховувати час роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою. Час роботи на цих посадах осіб, які на той час не мали вищої юридичної освіти, не повинен зараховуватися до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Такі обставини не дають підстав для відкриття провадження про перегляд постанови суду касаційної інстанції в цій справі.

Керуючись статтею 240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України,

ухвалила:

Відмовити у допуску справи за позовом ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в Малиновському районі м. Одеси про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії про перегляд постанови Вищого адміністративного суду України від 18 травня 2016 року.

Суддя-доповідач М.І. Гриців

Судді: О.В. Кривенда

П.В. Панталієнко