Справа № 2а-23011/10/0570
Суддя: Ханова Раїса Федорівна
Дата ухвалення: 2011-01-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Іванченков А.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2011 року справа №2а-23011/10/0570

приміщення суду за адресою: 83017, м. Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Ханової Р.Ф.

суддів: Бадахової Т.П.

ОСОБА_2

при секретарі судового засідання

ОСОБА_3

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_4 дов. від 17 березня 2010 року

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про розяснення судового рішення

Представника відповідача ОСОБА_4

на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду

від 8 листопада 2010 року

по адміністративній справі № 2а-23011/10/0570

за позовом ОСОБА_5

до прокуратури Донецької області

про зобовязання надати офіційне розяснення відповідно до його запиту,

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 2 листопада 2010 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до прокуратури Донецької області про зобовязання надати офіційне розяснення відповідно до запиту від 21 серпня 2010 року відмовлено (арк. справи 29-30).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду задоволена апеляційна скарга ОСОБА_5 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 листопада 2010 року по справі № 2а-23011/10/0570. Скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 2 листопада 2010 року по справі № 2а-23011/10/0570. Прийнято нову постанову якою зобовязано Прокуратуру Донецької області розглянути звернення ОСОБА_5 від 21 серпня 2010 року. Встановлено Прокуратурі Донецької області строк для подання звіту про виконання постанови суду до 1 січня 2011 року. Зазначена вимога постанови суду не виконана.

24 грудня 2010 року представник прокуратури Донецької області ОСОБА_4 подав заяву про розяснення ухвали суду від 8 грудня 2010 року. Під час розгляду заяви зясовано, про помилковість визначення заявником назви процесуального документа який потребує розяснення.

З заяви представника відповідача вбачається що йому є незрозумілою постанова суду про зобовязання прокуратури Донецької області розглянути звернення позивача, а саме в частині чинного законодавства, яке має бути застосоване відповідачем під час розгляду звернення.

Відповідно до частини першої статті 170 КАС України якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, зокрема за заявою осіб, які беруть участь у справі ухвалою розяснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Вирішуючи спір у даній справі судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Листом, датованим 21 серпня 2010 року ОСОБА_5 (надалі позивач) звернувся до Генерального прокурора України з запитом про надання офіційного розяснення з наступних питань:

1. Які саме прокурори та за якими конкретно посадами є прирівняними до заступників Генерального прокурора України, прокурора області в розумінні частини 1 статті 112 Кримінально - процесуального кодексу України. Просив провести перелік цих посад.

2. Яким саме нормативним актом або наказом чи розпорядженням Генерального прокурора України певні прокурори прирівняни в розумінні частини 1 статті 112 Кримінально-процесуального кодексу України.

Метою отримання наведеної інформації позивач визначив намір правильного застосування КПК України, зясування законності дій прокурорських працівників щодо застосування частини 1 статті 112 наведеного кодексу (арк. справи 7). Згідно відбитку вхідного штампу Генеральної прокуратури України зазначений запит зареєстрований 2 вересня 2010 року.

3 вересня 2010 року листом Генеральної прокуратури України звернення ОСОБА_5 надіслано до прокуратури Донецької області для надання розяснення вимог чинного законодавства (арк. справи 8).

Дії Генеральної прокуратури по направленню звернення на розгляд прокуратури Донецької області узгоджуються з приписами пункту 3.11 Інструкції «Про організацію роботи з розгляду і вирішення звернень та особистого прийому в органах прокуратури України»яка затверджена наказом Генерального прокурора України від 28 грудня 2005 року № 9гн. Підлягає застосуванню органом прокуратури відповідно до статті 12 Закону України «Про прокуратуру»від 5 листопада 1991 року № 1789-12.

Листом від 16 вересня 2010 року за підписом начальника відділу з питань розгляду листів та прийому громадян радника юстиції ОСОБА_6 була надана відповідь ОСОБА_5 про розгляд його звернення (арк. справи 9), якою розяснено, що, згідно положень Конституції України та Закону України «Про прокуратуру»органи прокуратури не здійснюють функцій по наданню юридичних послуг, у звязку з чим, за необхідності, отримання консультації з виниклих питань, позивачу слід звернутись до юридичної консультації.

Під час апеляційного провадження представник прокуратури Донецької області пояснив, що звернення позивача не підлягає розгляду оскільки за змістом не є зверненням в розумінні Закону України «Про звернення громадян»від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР, та не є інформаційним запитом в розумінні Закону України «Про інформацію»від 2 жовтня 1992 року №2657-12. Саме з цього виходив суд першої інстанції відмовляючи у позові.

Позивач звертаючись з позовом, апеляційною скаргою, та під час апеляційного провадження доводить, що право на письмове звернення у тому числі до державного органу, яким є Генеральна прокуратура України, є його конституційним правом, зазначене право є безумовним, оскільки передбачене прямими нормами статтею 40 Конституції України.

Суть спору у даній справі полягає не у суті звернення, а у неналежному його розгляді відповідачем.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України зокрема органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове положення прокуратури визначене статтями 121-123 Конституції України. Організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначається законом.

Відповідно до статті 40 Конституції України право звернення з індивідуальним і колективним письмовим зверненням є однією з основоположних засад взаємовідносин держави і людини.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України наведеного права регулюється Законом України «Про звернення громадян»від 2 жовтня 1996 року №393/96-ВР.

Право громадян на інформацію закріплено Законом України «Про інформацію»від 2 жовтня 1992 року №2657-12.

Зазначені закони визначають порядок прийняття рішень за результатами звернень зокрема громадян. Рішення є способом реалізації у тому числі субєктами владних повноважень, до яких належить відповідач по справі владних управлінських функцій. За результатами звернення приймається рішення про відмову у розгляді звернення, про відмову у надані інформації, про залишення звернення без розгляду.

Відповідач жодного рішення передбаченого наведеними вище законами не прийняв, лист яким позивачу рекомендовано звернутись до юридичної консультації не відповідає як суті так і формі рішення вимоги до яких встановлені Законами України «Про інформацію»та «Про звернення громадян», не приймається судом як доказ розгляду звернення позивача, не утримує в собі жодної правової норми у відповідності до якої прийнятий.

З огляду на зазначене колегія дійшла висновку що звернення позивача направлене до Генеральної прокуратури України, та передане на розгляд прокуратурі Донецької області у спосіб передбачений законом не розглянуто, рішення за результатами його розгляду не прийнято, що доводить правомірність доводів апеляційної скарги. Рішення відповідача не відповідає пунктам 1,2,3 частини 3 статті 2 КАС України.

Колегія суддів прийняла правову позицію апелянта стосовно не розгляду звернення, не надаючи оцінку формі та суті звернення вважаючи її передчасною.

Колегія суддів виходячи з положень принципу верховенства права закріпленого частиною 2 статті 8 КАС України, прийняла посилання позивача на Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Меріт проти України»від 30 березня 2004 року, яким встановлено що прокурори при здійснені своїх функцій перебувають під наглядом органу, що належить до виконавчої гілки влади.

Як вбачається з заяви представника відповідача незрозумілість полягає у незгоді з мотивацією судового рішення, зазначене є підставою для оскарження судового рішення, а не для його розяснення. Колегія суддів зазначає, що предмет розяснення у заяві відсутній. Суть зазначено заяви полягає у встановлені порядку виконання судового рішення, а не у його розяснені.

З урахуванням зазначеного колегія суддів відмовляє у надані розяснення судового рішення.

Керуючись статтями 160, 170, 184, 195, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Відмовити представнику прокуратури Донецької області у розяснені постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 8 грудня 2010 року по справі № 2а-23011/10/0570.

Ухвала складена та проголошена у судовому засіданні 5 січня 2011 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р.Ф. Ханова

Судді: Т.П. Бадахова

ОСОБА_2