Справа № 826/27470/15
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

11 липня 2016 року № 826/27470/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., суддів: Аблова Є.В., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до третя особаМіністерства оборони України Київський міський військовий комісаріат
провизнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Міністерства оборони України, третя особа: Київський міський військовий комісаріат, у якому просив:

- визнати протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей»;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю внаслідок виконання обов`язків військової служби, однак листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України йому повідомлено що, зокрема, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має, однак із зазначеним останній не погоджується, зазначаючи, що право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги виникло після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI - 01.01.2014.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та доданих до неї матеріалах, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вказавши, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок виконання військового обов`язку у розмірах, що передбачені статтями 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 N 5040-VІ та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, оскільки право на таку допомогу виникає на момент встановлення інвалідності вперше, отже така допомога повинна призначатися та виплачуватися в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України суд здійснював розгляд справи у порядку письмового провадження.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є підполковником у відставці, проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР.

03.12.2001 позивачу було встановлено другу групу інвалідності у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, про що медико-соціальною експертною комісією складено довідку від 03.12.2001 серії КИЕ № 014518.

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Київського міського військового комісаріату з вимогою виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

На виконання вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслано Міністерству оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого було додано документи, визначені п. 10, п. 11 Порядку.

Листом від 23.11.2015 № 11515 Київський міський військовий комісаріат надав інформацію позивачу, що Департамент фінансів Міністерства оборони України за вихідним від 20 листопада 2015 року № 248/3/6/34574 повідомив, що згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04 липня 2012 року № 5040-VІ, яким змінено редакцію статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (на виконання якого було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975), набрав чинності 01 січня 2014 року. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Тобто дія постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» поширюється тільки на військовослужбовців та звільнених осіб, які отримали первинно інвалідність після 01 січня 2014 року.

Разом з тим, вказано, що оскільки дія вищевказаних законодавчих та нормативно - правових актів на позивача не поширюється (встановлено інвалідність до 01 січня 2014 року), то і права на отримання одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 не має.

Однак, позивач вважає зазначене незаконним, оскільки право на отримання та виплату одноразової грошової допомоги у нього виникло після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI, тобто після 01.01.2014. До того часу ОСОБА_1 заявляє про відсутність юридичних підстав для реалізації свого права.

Строк звернення до суду суд обраховував з моменту отримання відповіді позивачем від Київського міського військового комісаріату від 23.11.2015 № 11515 про відсутність права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

З 10 травня 2006 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу від 04 квітня 2006 року №3597-ІV, яким Закон України Про військовий обов`язок і військову службу викладено у новій редакції та визначено нові умови державного страхування і виплати в разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності військовослужбовців Збройних Сил України, інших військових формувань та призваних на збори військовозобов`язаних.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 41 Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу (в редакції Закону України від 04 квітня 2006 року №3597-ІV) у разі каліцтва, заподіяного військовослужбовцю під час виконання службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, і призначається пенсія по інвалідності. Військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним та резервістам, призваним на збори, у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми, каліцтва) або захворювання чи інвалідності за умов, передбачених частиною третьою цієї статті, виплачується одноразова грошова допомога в порядку, визначеному Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Законом України від 03.11.2006 № 328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» ч. 2 ст. 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в такій редакції: «у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України».

Зазначена норма набрала чинності з 01.01.2007.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції, що діє на даний час, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно із п. б ч. 1 ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Статтю 16 та 16-2 викладено в такій редакції відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI, який набрав законної сили з 01.01.2014.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок №975), яка набрала законної сили з 24.01.2014, установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, суд зазначає, що датою, з якої у військовослужбовця виникає право на отримання одноразової грошової допомоги у разі інвалідності у розмірах, що встановлені статтями 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI та відповідно до Порядку № 975 виникає з моменту первинного встановлення такої інвалідності в період дії таких актів. Особи, допомога яким не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на день встановлення такої інвалідності.

Як було судом зазначено вище, відповідно до довідки МСЕК від 03.12.2001 серії КИЕ № 014518 позивачу під час первинного огляду було встановлено 2 групу інвалідності у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.

Згідно з рішенням Конституційного суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Оскільки редакція ч. 2 ст. 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей набрала чинності лише 01 січня 2007 року і немає зворотної дії, тому її положення не можуть застосовуватись до правовідносин, що виникли до цієї дати.

З огляду викладене вище, зважаючи на те, що позивач звільнений з військової служби, як встановлено в судовому засіданні, до 01 січня 2007, він не має законних підстав для отримання одноразової грошової допомоги (таку ж правову позицію висловив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15 квітня 2014 року №К/9991/12583/11 при розгляді аналогічного спору).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності внаслідок виконання військового обов`язку у розмірах, що передбачені статтями 16, 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VІ та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, так як право на таку допомогу виникає на момент встановлення інвалідності вперше.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з`ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді Є.В. Аблов

А.В. Літвінова