Справа № 800/90/16
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючого Гриціва М.І.,
суддів:Волкова О.Ф., Коротких О.А., Кривенди О.В., Маринченка В.Л., Панталієнка П.В., Прокопенка О.Б., Самсіна І.Л., Терлецького О.О., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради юстиції (далі - ВРЮ) та Верховної Ради України (далі - ВРУ) про визнання бездіяльності протиправною,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України як суду першої інстанції з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати протиправною бездіяльність ВРЮ та ВРУ щодо несвоєчасного розгляду його заяви про відставку з посади судді апеляційного суду Закарпатської області.

Вимоги мотивував тим, що ВРЮ і ВРУ впродовж тривалого проміжку часу (один рік один місяць і 11 днів) - з 8 жовтня 2014 року, тобто з дати реєстрації у ВРЮ заяви про відставку з посади судді, і до 19 листопада 2015 року, тобто дня, коли був виданий наказ голови апеляційного суду Закарпатської області про відрахування позивача зі штату суду, - не розглядали заяву про відставку, а отже, допустили протиправну бездіяльність.

Вважає, що у такий спосіб ВРЮ і ВРУ порушили його конституційне право на вільне волевиявлення, право на припинення трудової діяльності на посаді судді на підставі заяви про відставку.

Вищий адміністративний суд України постановою від 28 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив.

Постановляючи таке рішення, суд зазначив у постанові хронологію і послідовність дій ОСОБА_1, ВРЮ і ВРУ від часу подання заяви про відставку з посади судді до розгляду та прийняття рішення про її задоволення. Зокрема, суд послався на вік позивача, який на момент подання заяви не досяг 65-ти років, до настання яких можливе перебування на посаді судді; стаж судової діяльності; підставу заяви про звільнення; дату її подання; подання заяви саме тоді, коли ВРЮ як спеціальний орган влади відповідно до закону не мала повноважень на розгляд заяв суддів про звільнення - з 11 квітня

2014 року; термін набуття ВРЮ ознак правосуб'єктності - 4 червня 2015 року; організаційні, процедурні питання ВРЮ, які потребували вирішення у зв'язку поновленням діяльності цього органу; значну кількість подібних заяв інших суддів, що вимагали в межах одного й того самого місячного строку внесення подання про звільнення; те, що після подання заяви ОСОБА_1 мав можливість і на підставі закону - обов'язок продовжувати виконувати повноваження судді; вид, час виникнення та наявність причиново-наслідкового зв'язку між оспореними діями суб'єктів оскарження та зазначеною позивачем шкодою - втратою права на призначення і отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у визначеному статтею 138 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VII «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону України від 8 квітня 2014 року № 1188-VII «Про відновлення довіри до судової влади в Україні»; далі - Закон № 2453-VII, Закон № 1188-VII відповідно) розмірі 70 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.

Ці фактичні обставини суд оцінив у розумінні положень пункту 27 частини першої статті 85, пункту 9 частини п'ятої статті 126, статті 131 Конституції України, статей 1, 2, 5 Закону України від 15 січня 1998 року № 22/98-ВР «Про Вищу раду юстиції» (далі - Закон № 22/98-ВР), пункту 3 розділу II Закону № 1188-VII, пункту 6 розділу І, пунктів 1, 3, 4, 8 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII) і дійшов висновку, що ВРЮ та ВРУ на час подання ОСОБА_1 заяви про відставку з посади судді протиправно не бездіяли, позаяк з 11 квітня 2014 року до 4 червня 2015 року відповідно до зазначених вище положень законів № 1188-VII і № 192-VIII через відсутність повноважного і правоможного складу ВРЮ не могла діяти. Після набуття нею всіх ознак правосуб'єктності в об'єктивно можливих межах прийняла рішення за заявою позивача про внесення подання про звільнення його з посади судді. Коли 3 серпня 2015 року надійшло подання ВРЮ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку, ВРУ 12 листопада 2015 року в рамках розумного строку прийняла Постанову № 788-VІІІ про звільнення його з посади судді апеляційного суду Закарпатської області.

Не погоджуючись із таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся із заявою про його перегляд Верховним Судом України з підстав, установлених пунктом 4 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Просить скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2016 року та ухвалити нову - про задоволення позову.

Вважає, що судовий розгляд справи відбувався з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач не заперечує змісту та характеру фактичних обставин розгляду заяви та прийняття рішення про звільнення його з посади судді, а також строків, упродовж яких ухвалювалися ці рішення, але переконує в тому, що суд дав їм хибне правове розуміння, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність в діях суб'єктів оскарження ознак протиправної бездіяльності.

Зокрема, на думку заявника, всупереч положенням частини другої статті 19, статей 22, 64, 126 Конституції України, статей 109, 122 Закону

№ 2453-VII в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIIІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», частин третьої, четвертої, сьомої, восьмої статті 2161 Регламенту Верховної Ради України, затвердженого Законом України від

10 лютого 2010 року № 1861-VI (далі - Регламент), практиці Європейського суду з прав людини, а також, як вважає ОСОБА_1, через неправильне трактування норм законів № 22/98-ВР, № 1188-VII та № 192-VIII, суд не надав значення тому, що попри встановлені законом місячний для ВРЮ та оперативний і невідкладний для ВРУ строки, ці органи державної влади тривалий час не розглядали його заяви про звільнення з посади судді. Своєю протиправною бездіяльністю вони позбавили його можливості на призначення і отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у визначеному статтею 138 Закону № 2453-VII в редакції Закону № 1188-VII, чинному на час подання заяви про відставку, розмірі - 70 відсотків грошового утримання судді.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України перевірила матеріали справи і дійшла висновку про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 6 КАС встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. За частиною третьою цієї статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень належить перевіряти, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) <…>; 5) розсудливо <…>; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У пункті 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України встановлено, що у разі подання заяви про відставку суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив. Ці конституційні положення конкретизуються у статті 109 Закону № 2453-VI, згідно з частинами першою, третьою якої суддя має право подати заяву про відставку. Заява подається суддею безпосередньо до ВРЮ, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

За частиною четвертою цієї статті до прийняття рішення про звільнення суддя продовжує здійснювати свої повноваження.

У частинах першій, другій статті 31 Закону № 22/98-ВР встановлено, що ВРЮ за пропозицією Вищої кваліфікаційної комісії суддів України або за власною ініціативою вносить подання про звільнення суддів з посади до органу, який їх призначив або обрав. Рішення щодо пропозицій про звільнення суддів за обставин, зазначених, зокрема, в пункті 9 (за заявою про відставку) частини п'ятої статті 126 Конституції України, приймається на засіданні ВРЮ більшістю голосів її членів. У разі звернення судді з заявою про звільнення з посади за власним бажанням ВРЮ вносить подання про звільнення судді з посади до органу, який його призначив або обрав, після попереднього з'ясування дійсного волевиявлення судді, чи не має місце сторонній вплив на нього або примус.

За статтею 100 Закону № 2453-VI суддя загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його призначив або обрав, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, у тому числі на підставі подання суддею заяви про відставку. У частинах першій-четвертій статті 111 цього Закону визначено, що порядок розгляду питання та прийняття ВРУ рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом ВРУ. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні ВРУ без висновку комітетів ВРУ та будь-яких перевірок. Розгляд питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, на пленарному засіданні ВРУ починається з доповіді Голови ВРЮ або члена ВРЮ, який діє за його дорученням. Рішення про звільнення з посади судді приймається більшістю від конституційного складу ВРУ і оформляється постановою ВРУ.

Згідно зі статтею 216 Регламенту ВРУ суддів, обраних безстроково, звільняє ВРУ відповідно до частини п'ятої статті 126 Конституції України. Порядок розгляду питань про звільнення суддів встановлений

статтею 2161 цього Регламенту.

Зі змісту наведених конституційних та законодавчих положень убачається, що суддя, який подав заяву про відставку, вправі очікувати від ВРЮ як спеціального суб'єкта владних повноважень розгляду його заяви у порядку та строки, встановлені законом. Зволікання у розгляді такої заяви за певних умов та обставин може розцінюватися як протиправна бездіяльність.

Як протиправну бездіяльність суб'єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов'язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб'єкта владних повноважень, були об'єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов'язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Слід наголосити й на тому, що самі по собі строки поза зв'язком із конкретною правовою ситуацією, набором фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набувають (можуть набувати) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк.

У рішенні, яке переглядається, суд встановив фактичні обставини, перебіг дій та строки, протягом яких вони відбувалися та були пов'язані із розглядом заяви і внесенням ВРЮ подання до ВРУ про звільнення ОСОБА_1 з посади судді, а ВРУ - з прийняттям постанови про звільнення з цієї посади, та надав їм відповідного юридичного значення.

Зокрема, з контексту зазначених вище фактичних обставин, достовірність та повноту яких заявник не заперечив, убачається, що хоча подання ВРЮ про звільнення з посади судді ОСОБА_1 було внесено поза місячним строком, однак подію розгляду заяви, внесення подання ВРЮ про звільнення його з посади судді та винесення ВРУ позитивного рішення на користь заявника, яка розгорталась в межах зазначених вище фактичних строків, не можна визнати такою, що настала внаслідок протиправної бездіяльності суб'єктів оскарження. Оскаржені дії та рішення ВРЮ і ВРУ були прийняті в рамках розумних строків та за реально можливих умов їх здійснення. При цьому слушно було взято до уваги те, що заява ОСОБА_1 про звільнення з посади судді була подана до органу державної влади, який відповідно до закону не діяв, і на момент подання заяви її автор не міг не знати цього. Підхід до розгляду заяви позивача не був вибірковим, а мав загальний характер й однаковою мірою стосувався подібних заяв інших суддів чи осіб, для яких рішення ВРЮ мали або могли мати правове значення. Розгляд заяви про звільнення з посади судді та внесення подання від моменту набрання ВРЮ ознак повноважного і правоможного суб'єкта правовідносин були проведені в об'єктивно можливі стислі строки. ВРУ рішення про звільнення суддів прийняла з урахуванням нормативно врегульованого порядку, умов та обставин, що супроводжували і впливали на розгляд подання, як-от, зокрема, наявність зауваг до окремих суддів, з переліку тих 175 суддів, які були включені до проекту однієї постанови ВРУ за реєстраційним номером 3184 від 29 вересня 2015 року про звільнення суддів ОСОБА_1 та інших.

Отож, з огляду на ці та інші, наведені в постанові, обставини суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Твердження позивача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв'язку з чим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 241, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

постановила:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

Постанова є остаточною і не може бути оскаржена, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий М.І. Гриців

Судді: О.Ф. Волков О.А. Коротких

О.В. Кривенда В.Л. Маринченко

П.В. Панталієнко О.Б. Прокопенко

І.Л. Самсін О.О. Терлецький