Справа № 713/1124/16-а
Суддя: Пилип'юк І. В.
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 713/1124/16-а
Провадження №2-а/713/26/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2016 м. Вижниця

Суддя Вижницького районного суду Чернівецької області Пилип'юк І.В., перевіривши адміністративний позов ОСОБА_1 до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про визнання незаконними та скасування рішень,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про визнання незаконними та скасування рішень.

Просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 11.12.2013 року №83, надання ОСОБА_2 дозволу на встановлення стаціонарної тимчасової будівлі для комерційної діяльності на власній земельній ділянці площею 0,1765 га по вул. Серетській, 1- «А» в смт. Берегомет; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Берегометської селищної ради №14 від 13.02.2014 року ОСОБА_2 надано дозвіл на торгівлю зерном у встановленій стаціонарній тимчасовій будівлі для комерційної діяльності на власній земельній ділянці площею 0,1765 га по вул. Серетській, 1- «А» в смт. Берегомет; визнати незаконним та скасувати рішення Берегометської селищної ради Чернівецької області ХLІІІ сесії VІ скликання від 13.10.2015 року.

Перевіривши адміністративний позов вважаю, що в його відкритті необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує, чи є передбачені нормами КАС України підстави для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду, чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до чч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлено інший порядок судового вирішення.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ст.ст.13, 14 Конституції України, ст.ст.177, 181, 324, глави 30 ЦК України, ст.148 ГК України власниками землі є держава, АР Крим та територіальні громади, Конституційний Суд України в Рішенні від 01.04.2010 року №10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, п.п. "а", "б", "в", "г" ст.12 ЗК України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України вирішив, що органи місцевого самоврядування у земельних відносинах з громадянами та юридичними особами, в тому числі щодо вирішення питань розпорядження, передачі у власність, у користування земельних ділянок, а також їх вилучення, виступають виключно як суб'єкти владних повноважень.

Земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності, належать до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Пунктами 6, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 01.04.2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень ч.1 ст.143 Конституції України, п.п. "а", "б", "в", "г" ст.12 ЗК України, п.1 ч.1 ст.17 КАС України.

Тобто суди мають виходити з того, що згідно зі ст.ст.13 і 14 Конституції України, ст.ст.177, 181, 324 і главою 30 ЦК України земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст.1 ЦК України, ст.ст.2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст.16, 21, 393 ЦК України, ст.152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи не вирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (ст.ст.116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК України та інші), крім спорів, передбачених ч.1 ст.16 ЗУ «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (ст.ст.210, 211 ЗК України), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (ст.212 ЗК України).

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснено, що за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема, щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень при реалізації ними управлінських функцій у сфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з п.п.1, 3 ч.1 ст.17 КАС України віднесено до компетенції адміністративних судів.

Виходячи з положень ст.ст.8, 124 Конституції, ст.ст.26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, ст.15 ЦПК України, ст.12 ГПК України визначено справи, які (підсудні) судам.

Пунктами 1.2.1, 1.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» розяснено, що виходячи з положень ст.ст.13, 14 Конституції України, ст.ст.177, 181, 324, глави 30 ЦК України, ст.148 ГК України, земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

З положень ст.ст.13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, ст.ст.11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, ст.ст.2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, ст.ст.80, 84, 123, 124, 127, 128 ЗК України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору ст.1 ГПК України підвідомчі господарським судам.

Суддя встановив, що позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що він є приватним підприємцем директором приватного ринку, що розташований по вул. Серетській в смт. Берегомет Вижницького району Чернівецької області і подав до суду позов у порядку адміністративного судочинства, що вбачається зі змісту позовних та посилання на норми КАС України.

Враховуючи викладене та зміст позовних вимог, що зазначенні вище та розяснення Пленуму Верховного Суду України, що зазначене вище, суддя приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, так як позовну заяву позивача ОСОБА_1 не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, між сторонами виникли цивільно-правові або господарсько-правові відносини.

Відповідно до ч.3 ст.109 КАС України, копія ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надсилається особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Частиною 5 ст.109 КАС України встановлено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.2-4, 17, 109, 160 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про визнання незаконними та скасування рішень.

Розяснити позивачу право подати позов в порядку цивільного судочинства до місцевого загального суду, в разі виникнення між сторонами цивільно-правових правовідносин, або до місцевого господарського суду, якщо між сторонами виникли господарсько-правові відносини.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вижницький районний суд Чернівецької області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: І. В. Пилип'юк