Справа № 812/187/16
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Шембелян В.С.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року справа №812/187/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 812/187/16 за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про стягнення щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу за лютий 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

09 березня 2016 року, ОСОБА_4 звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України в Луганській області про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області Комплєктовій Тетяні Олександрівні щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків від посадового окладу за лютий 2016 року.

У разі задоволення її позову просила суд допустити негайне виконання рішення суду на підставі положень ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 2-8).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі №812/187/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 85-87).

Не погодившись із судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої посилається на норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» та зазначає, що попередня редакція цього Закону не містила норми щодо обмеження суддів, які здійснюють правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), на отримання доплат до посадового окладу. Прийняття Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», всупереч нормам ст. 22 Конституції України, призвело до суттєвого звуження її прав як судді та погіршило матеріальне становище. Апелянт зазначає, що вказана норма, що позбавила суддів права на отримання доплат до посадового окладу, зявилась у законодавстві України у звязку з особливими обставинами здійснення повноважень законодавчим органом по відношенню до суддів.

Крім того, апелянт наголошувала на неодноразовість розгляду Конституційним судом питання щодо обовязковості гарантій незалежності суддів їх правового захисту, матеріального та соціального забезпечення який дійшов висновку щодо неможливості звуження змісту та обсягу гарантій незалежності суддів.

Апелянт наголошував на необхідність суду керуватися положеннями ст. 8, 19, 22 Конституції України, як положеннями акту прямої дії.

Крім того, апелянт зазначив, що Верховний суд України вбачає невідповідність ч. 10 ст. 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ч. 1 ст. 126 Конституції України, у звязку з чим звернувся із конституційним поданням до Конституційного суду України № 20-4413/0/8-15 щодо визнання неконституційними вищевказані положення закону.

У звязку із вищевказаним апелянт просила суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 91-95).

Позивач, представники відповідача та третьої особи у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Позивач у апеляційній скарзі просила суд розглянути справу за її відсутності (а.с.95).

Суд апеляційної інстанції розглядає дану справу відповідно до вимог ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне залишити постанову суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Указом Президента України від 20 лютого 2010 року № 200/2010, зокрема, ОСОБА_4 призначено на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області строком на п'ять років (а.с. 9). Зазначені обставини підтверджуються посвідченням судді № МЗ-09339 дійсного до 20 лютого 2015 року (а.с. 10).

09 березня 2010 року головою Сєвєродонецького міського суду Луганської області прийнято Наказ № 14/к про допуск позивача до виконання обовязків судді цього суду та встановлено, що стаж роботи для виплати щомісячної надбавки за вислугу років станом на 10 березня 2010 року складає 9 років 10 місяців та 12 днів (а.с. 11).

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 квітня 2010 року № 40/к ОСОБА_4 з 29 квітня 2010 року встановлено доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас при стажі роботи понад 10 років (а.с. 12).

03 січня 2012 року головою Сєвєродонецького міського суду Луганської області прийнято Наказ № 5/к, яким позивачу з 03 січня 2012 року встановлено доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків від посадового окладу при стажі роботи станом 11 років 1 місяць 4 дні (а.с. 13).

Наказом голови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 15 травня 2015 року № 28/к ОСОБА_4 з 15 травня 2015 року встановлено доплату за вислугу років у розмірі 40 відсотків від посадового окладу при стажі роботи 15 років 16 днів (а.с. 12).

Згідно копії розрахункового листа за березень 2016 року позивачу у березні 2016 року не нарахована та не виплачена доплата за вислугу років у розмірі 40% посадового окладу (3758,18 грн.) (а.с. 14).

Позивачем подано заяву до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України за 6 місяців до закінчення повноважень судді з проханням надати рекомендацію для обрання на посаду судді безстроково. 13 березня 2015 року Комісією прийнято рішення про рекомендування позивача на посаду судді безстроково (а.с. 16-17).

23 квітня 2015 року на засідання Комітету з питань правовою політики та правосуддя Верховної ради України ухвалили внести на розгляд Верховної ради України питання про обрання на посади суддів безстроково, зокрема, ОСОБА_4 (а.с. 18-23).

Питання щодо безстрокового обрання на посаду судді позивача на теперішній час Верховною Радою України не розглянуто.

Спірним питанням у справі, є правомірність невиплати позивачу, як судді яка не здійснює правосуддя, щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 40 відсотків від посадового окладу за лютий 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що суддівська винагорода регулюється Законом України Про судоустрій і статус суддів, Законом України Про Конституційний Суд України та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, при цьому щомісячна доплата за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди, розмір та підстави виплати якої визначаються відповідно до стажу роботи на посади судді, а також здійснення ним правосуддя, відповідачем правомірно невиплачена позивачу щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 40 відсотків посадового окладу за лютий 2016 року у звязку із нездійсненням нею з 20 лютого 2015 року правосуддя.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

28 березня 2015 року набув чинності Закон України Про забезпечення права на справедливий суд від 12 лютого 2015 року № 192-VIII (далі Закон № 192-VIII), яким Закон України Про судоустрій і статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі Закон № 2453-VI) викладено у новій редакції.

Частинами 1, 2 ст. 133 Закону № 2453-VI визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за:

1) вислугу років;

2) перебування на адміністративній посаді в суді;

3) науковий ступінь;

4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 133 Закону № 2453-VI суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

За унормуванням ст. 126 Конституції України судді обіймають посади безстроково, крім суддів Конституційного Суду України та суддів, які призначаються на посаду судді вперше.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Конституції України перше призначення на посаду професійного судді строком на п'ять років здійснюється Президентом України. Всі інші судді, крім суддів Конституційного Суду України, обираються Верховною Радою України безстроково, в порядку, встановленому законом.

Статтею 74 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції, що діяла на момент подання позивачем заяви до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України з проханням надати рекомендацію для обрання на посаду судді безстроково) визначено порядок обрання на посаду судді безстроково.

Відповідно до ст. 79 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про обрання кандидата на посаду судді безстроково встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної Ради України.

Питання про обрання кандидата на посаду судді безстроково розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України за наявності висновків Комітету Верховної Ради України. Розгляд питання про обрання кандидата на посаду судді безстроково на пленарному засіданні Верховної Ради України починається з доповіді визначеного Комітетом Верховної Ради України доповідача. Рішення про обрання кандидата на посаду судді безстроково приймається більшістю від конституційного складу Верховної Ради України і оформляється постановою Верховної Ради України. Особа, обрана на посаду судді безстроково, набуває статусу судді з дня набрання чинності відповідною постановою Верховної Ради України.

Як зазначалося вище, Указом Президента України від 20 лютого 2010 року № 200/2010 "Про призначення суддів" позивача призначено на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області строком на п'ять років, тобто 20 лютого 2015 року закінчився строк на який обрано суддею Комплєктову Т.О.

Питання щодо безстрокового обрання ОСОБА_4 на посаду судді на теперішній час Верховною Радою України не розглянуто.

Частиною 10 ст. 133 Закону № 2453-VI визначено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» в частині отримання доплат до посадового окладу, якщо суддя не здійснює правосуддя, Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час закінчення строку на який було обрано позивача на посаду судді.

Наразі питання стосовно розміру суддівської винагороди судді, який не здійснює правосуддя, урегульовано частиною десятою статті 133 Закону № 2453-VI (у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII "Про забезпечення права на справедливий суд"), відповідно до якої суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді в щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Проаналізувавши наведене, колегія суддів зазначає, що у Територіального управління Державної судової адміністрації в Луганській області не було правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_4 щомісячної доплати за вислугу років.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ч. 2 ст. 171-1 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що акти, дії чи бездіяльність Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції, а також рішення, дії чи бездіяльність Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів оскаржуються до Вищого адміністративного суду України.

Доказів оскарження позивачем до Вищого адміністративного суду України бездіяльності Верховної Ради України, що виразилось у несвоєчасному розгляді питання щодо безстрокового обрання позивача на посаду судді не надано.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

З огляду на вищезазначене та керуючись ст.ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 16 червня 2016 року у справі № 812/187/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду в порядку письмового провадження набирає законної сили через пять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів після набрання нею законної сили.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_2

ОСОБА_3