Справа № 754/6909/16-а
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/365/16
Справа №754/6909/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 червня 2016 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., відповідно до ст. 183-2 КАС України, розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії, просив суд про визнання протиправними дій Відповідача щодо відмови виплатити йому пенсію по третій групі інвалідності, призначеної відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов»язати відповідача провести нарахування та виплату йому пенсії по третій групі інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі на момент припинення виплати, починаючи з 01.06.2015 року. Просив також суд про поновлення строку подання позову до суду, оскільки дізнався про своє порушене право лише 23.03.2016 року з листа Відповідача.

Стороною відповідача - Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві до суду надано письмові заперечення в яких представник Відповідача вважає дії пенсійного фонду правомірними, підстав для нарахування та виплати позивачу пенсії немає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу призначено пенсію за першою категорією (інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу), як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи на підставі Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи ", що підтверджується копією посвідчення (серія А № 424308).

30 грудня 2015 року позивачем було отримано від Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва лист від 30 грудня 2015 року за вих. № 5041/06-1, яким його було повідомлено про те, що оскільки він працює в Національній службі посередництва і примирення, з 01.04.2015 року виплата пенсії йому припиняється на підставі положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року, у зв'язку з тим, що згідно з положеннями зазначеного Закону у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії, відповідно до законів України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів" пенсії не виплачуються. Крім того, зазначено, що в результаті цього виникла переплата пенсії в розмірі 1214,72 грн. за період з 01.04.2015 року до 30.04.2015 року, яку зобов'язано повернути.

Не погоджуючись з цим, позивач 27.01.2016 року звернувся з листом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, щодо неправомірного його позбавлення пенсійного забезпечення.

Листом від 10.02.2016 року № 611/09/К-88 позивача було повідомлено, що позиція Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва узгоджується з законодавством у повному обсязі.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням позивач звернувся до Пенсійного Фонду України та Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві.

23.03.2016 року листом Головного управління Пенсійного Фонду України (вих. № 5455/02/К-508/1) позивача було повідомлено про те, що починаючи з 01.04.2015 року особам, що є державними службовцями пенсія не виплачується та роз'яснено його право на звернення до суду у разі незгоди з прийнятим рішенням.

В зв»язку з вищевикладеним вище, позивач був вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-УІІІ від 02 березня 2015 року, статтю 58 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрстрофи» викладено у новій редакції, у відповідності до якої тимчасово,у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи(крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначенівідповідно до цього Закону, не виплачуються, в зв»язку з чим було здійснено призупинення виплати пенсії позивачу.

Відповідно до пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-УІІІ (надалі - "Закон № 213") у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсїї/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України "Про державну службу"; "Про прокуратуру"; "Про судоустрій і статус суддів"; "Про статус народного депутата України"; "Про Кабінет Міністрів України"; "Про судову експертизу"; "Про Національний банк України"; "Про службу в органах місцевого самоврядування"; "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Тобто в Законі зазначено, що виплата пенсій призупиняється не тим особам, які працюють на посадах державних службовців, а тим, які працюють на посадах, які дають право на призначення пенсії по Закону України "Про державну службу" та інших спеціальних Законів.

Вказаний в пункті 5 розділу III "Прикінцевих положень" Закону № 213, Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України "Про державну службу", щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

У даний час особам, які підпадають під дію Закону України "Про державну службу" пенсія призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення йому пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу" у зв'язку з чим відпали, передбачені статтю 58 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього закону і з 01.06.2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

При цьому, навіть враховуючи положення Закону України від 24.12.2015 № 911-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", відмова в поновленні пенсії з 01.06.2015 року є безпідставною, оскільки даним законом внесені зміни до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а саме у статті 58 вище зазначено закону вказано, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону: особам (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Тобто в даному Законі прямо зазначений період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, а позивач звернувся до пенсійного фонду для відновлення раніше призначеної пенсії починаючи з моменту прийняття відповідного рішення про призупинення нарахування йому

пенсійного забезпечення, а тому застосовувати до спірних правовідносин слід норми чинного законодавства, які діяли станом на 01.06.2015 року.

Згідно із ст.ст. 8, 19, 22, 46, 55, 57, 64, 95, 96 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 2 статті 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Преамбула до Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" декларує, що цей Закон визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.

Статтею 1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що інваліди в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови доля реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється (ст. 2 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні").

Матеріальне, соціально-побутове і медичне забезпечення інвалідів здійснюється у вигляді грошових виплат (пенсій, допомог, одноразових виплат), забезпечення медикаментами, технічними й іншими засобами, включаючи друковані видання із спеціальним шрифтом, звукопідсилюючу апаратуру та аналізатори, а також шляхом надання послуг з медичної, соціальної, трудової і професійної реабілітації, побутовому та торговельному обслуговуванню (ст. 36 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні").

Отже, органи державної влади повинні сприяти забезпеченню прав інвалідів щодо включення до суспільного життя нарівні з іншими громадянами.

Захист прав, свобод і законних інтересів інвалідів забезпечується в судовому або іншому порядку, встановленому законом (ст. 6 Закону України "Про основи соціальної захищеності -залідів в Україні").

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - "Конвенція") зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції.

Стаття 14 Конвенції передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Стаття 1 Першого протоколу (Париж, 20.ІІІ.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Враховуючи викладене, діями Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва безпосередньо порушено право на соціальний захист, гарантоване ст.46 Конституції України, обмеження якого неможливе, враховуючи положення норм вище проаналізованого чинного законодавства.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсійне забезпечення здійснюється органами Пенсійного фонду України.

На Пенсійний фонд України покладено завдання участі у формуванні і реалізації державної політики у сфері пенсійного забезпечення та соціального страхування; керівництво та управління солідарною системою загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач в своєму позові просив суд про поновлення йому строку для подання позову до суду, посилаючись на те, що дізнався про своє порушене право лише 23.03.2016 року з листа Відповідача.

Аналізуючи зібрані в справі докази в їх сукупності, внаслідок перевірки письмових доказів по справі, суд приходить до висновку про те, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню частково, оскільки конституційні права позивача порушені, що потребує захисту їх в судовому порядку. Суд також визнає поважними причини пропуску позивачем строків для подачі позовної заяви до суду для оскарження дій відповідача та вважає за можливе зобов»язати відповідача провести нарахування та виплату пенсії позивачу по третій групі інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі на момент припинення виплати, починаючи з 23.09.2015 року.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.17,18,79,104,105,106,181 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на подання до суду адміністративного позову до Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов»язання вчинити певні дії.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Лівобережного об»єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови виплатити ОСОБА_1 пенсію по третій групі інвалідності, призначеної відповідно до ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов»язати Лівобережне об»єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві провести нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по третій групі інвалідності, призначеної відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі, що діяв на момент припинення виплати, починаючи з 23.09.2015 року.

Судові витрати у вигляді судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя: