Справа № 815/1199/16
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/1199/16

Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання нечинною картки відмови у митному оформленні та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом про визнання нечинною картки відмови у митному оформленні від 13.10.2015р. №500110000/2015/00003, зобов'язання провести процедуру митного оформлення товару - автомобіля марки Фольксваген гольф, легковий хетчбек, 1998 року випуску, кузов(рама) НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.06.2015р. приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, після смерті свого чоловіка вона успадкувала автомобіль марки Фольксваген гольф, легковий хетчбек, 1998 року випуску. Позивач зазначила, що вона звернулася до Одеської митниці щодо дозволу перебування автомобіля на митній території України та 03.08.2015р. Одеською митницею було надано відповідний дозвіл. 30.09.2015р. вказаний автомобіль було знято з реєстраційного обліку за місцем постійної реєстрації в Білорусі на підставі свідоцтва про право на спадщину, видано транзитний номерний знак НОМЕР_1. 06.10.2015р. позивач звернулася до Одеської митниці із заявою про видачу посвідчення про реєстрацію транспортного засобу, однак 20.10.2015р. отримала відповідь про те, що при ввезенні на митну територію від оподаткування митними платежами звільняються товари, що входять до складу спадщини за законом, відкритої за межами України на користь резидента у разі підтвердження її органами, що вчиняють нотаріальні дії у країні її відкриття. 13.10.2015р. позивач звернулася до Південної митниці та надала декларацію форми МД-2. Проте 15.10.2015р. старшим державним інспектором Прімак М.І. у митному оформленні було відмовлено та надано картку відмови № 500110000/2015/00003. ОСОБА_1 наголошує, що будь-яких правових підстав для оформлення спадщини за іншим, ніж у місті Білгород-Дністровський на території України, місцем не має, оскільки спадщина була оформлена відповідно до вимог законодавства України. При цьому успадкований автомобіль також знаходився на території України, кордон не перетинав, зняття з реєстрації у Білорусі здійснювалося без автомобіля на підставі акту технічного огляду транспортного засобу, складеного 25.09.2015р. фахівцем центру ДАІ №5104 з обслуговування м. Білгород-Дністровський, що відповідає ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яка ратифікована 10 листопада 1994 року Верховною Радою України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.10.2015р. ОСОБА_1 звернулась до Одеської митниці ДФС з митною декларацією №5000000/2015/100431 для здійснення митного оформлення зі звільненням від оподаткування митними платежами транспортного засобу автомобіля марки Фольксваген гольф, легковий хетчбек, 1998 року випуску, кузов(рама) НОМЕР_2.

Карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 13.10.2015р. №500110000/2015/00003 Одеською митницею ДФС відмовлено ОСОБА_1 у митному оформленні (випуску) товарів.

Згідно картки відмови Одеської митниці ДФС №500110000/2015/00003 від 15.10.2015р. причиною відмови у митному оформленні зазначеного автомобіля зазначено порушення вимог п.5 ч.10 ст.374 Митного кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Одеською митницею Державної фіскальної служби України було правомірно прийнято картку відмови у митному оформленні від 13.10.2015р. №500110000/2015/00003 та відповідно відсутні підстави для визнання зобов'язання провести процедуру митного оформлення автомобіля за поданою митною декларацією №5000000/2015/100431 зі звільненням від оподаткування митними платежами.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Митного кодексу України

За змістом п.5 ч.10 ст.374 Митного кодексу України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами, зокрема товари, що входять до складу спадщини за законом, відкритої за межами України на користь резидента (у тому числі в кількості однієї одиниці за кожною товарною позицією 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД), у разі підтвердження її складу органами, що вчиняють нотаріальні дії у країні її відкриття. Зазначене підтвердження підлягає засвідченню або легалізації у відповідній закордонній консульській установі України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

За правилами ч.1 ст.1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За правилами п.18 ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року N 3773-VI посвідка на тимчасове проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.

На підставаі ст.66 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року N 3425-XII на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

В ході судового розгляду встановлено, що 09.07.2013р. між ОСОБА_3 громадянином Республіки Білорусь та ОСОБА_5 громадянкою України було укладено шлюб, про що свідчить Свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 від 09.07.2013р.

Також встановлено, що ОСОБА_3 був громадянином Республіки Білорусь та проживав на території України на підставі посвідки про тимчасове проживання НОМЕР_4 від 28.08.2013р., місцем проживання якого з 01.11.2013р. зазначено АДРЕСА_1.

18.10.2014р. автомобіль марки Фольксваген гольф, легковий хетчбек, 1998 року випуску, кузов(рама) НОМЕР_2 був ввезений в Україну гр. ОСОБА_3 для тимчасового користування.

Згідно посвідчення НОМЕР_5 від 02.08.2007р., виданого у Респуліки Білорусь, автомобіль марки Фольксваген гольф, легковий хетчбек, 1998 року випуску, кузов(рама) НОМЕР_2 був зареєстрований 02.08.2007р. за ОСОБА_3 та 30.09.2015р. знято з реєстрації спадкоємцем ОСОБА_1

Відповідно до Свідоцтва про смерть від 10.12.2014р. НОМЕР_6 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.06.2015р. №987, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області, спадкоємцем майна (автомобіля Фольксваген гольф, легковий хетчбек, 1998 року випуску, кузов(рама) НОМЕР_2 ) ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року є його дружина ОСОБА_1.

З огляду на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за місцем відкриття спадщини, автомобіль Фольксваген гольф, легковий хетчбек, 1998 року випуску, кузов(рама) НОМЕР_2 входить до складу спадщини за законом, яка відкрита на території України, а саме м.Білгород-Дністровський (Україна).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 звернулась до Одеської митниці з митною декларацією для здійснення митного оформлення зі звільненням від оподаткування митними платежами автомобіля, який входить до складу спадщини за законом та відкритий на території України, а отже Одеською митницею Державної фіскальної служби України було правомірно прийнято картку відмови у митному оформленні від 13.10.2015р. №500110000/2015/00003 та відповідно відсутні підстави для визнання зобов'язання провести процедуру митного оформлення автомобіля за поданою митною декларацією №5000000/2015/100431 зі звільненням від оподаткування митними платежами.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2016 року у справі № 815/1199/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Дата складення у повному обсязі і підписання рішення суду - 18 липня 2016 року.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин