Справа № 381/4954/15-а
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2016 року м. Київ К/800/11419/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача Конюшка К.В.
суддів: Донця О.Є., Чалого С.Я.

розглянувши в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року
у справі № 381/4954/15-а
за позовом військової частини НОМЕР_1
до ОСОБА_1
про стягнення безпідставно набутих грошових коштів
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2015 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.12.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016, провадження у справі закрито.
Не погоджуючись зі вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, військова частина НОМЕР_1 оскаржила їх у касаційному порядку.
У касаційній скарзі скаржник просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій з мотивів порушення цими судами норм процесуального права, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У своїх запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити рішення судів попередніх інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження, установленому пунктом 2 частини першої статті 222 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС) України у зв`язку з неприбуттям належним чином повідомлених про час і місце судового засідання осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з частиною другою статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і правильність застосування судами норм процесуального права, судова колегія дійшла висновку про те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Як установлено судами попередніх інстанцій, у квітні 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення невиплаченої частини грошового забезпечення. Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2009, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 03.11.2011, позов задоволено. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок різниці між фактично виплаченою надбавкою за безперервну військову службу та надбавкою за безперервну військову службу в розмірі 70 % з 01.04.2003 по 01.02.2005 згідно з довідкою № 296 від 15.05.2008, без урахування листопад - грудень місяця 2003 року з урахуванням коефіцієнту інфляції. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 нараховану різницю в розмірі 9 314,75.
На виконання вимог постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2010 військовою частиною НОМЕР_1 було здійснено нарахування та оплату надбавок за безперервну вислугу років в розмірі 9 314,75. Окрім того, позивачем було сплачено виконавчий збір у розмірі 931 (дев`ятсот тридцять одна) грн. 47 коп.
Проте 20.01.2015 постановою Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 було задоволено, а постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07.08.2009 та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 03.11.2011 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання виплатити грошове забезпечення відмовлено.
У серпні 2015 року військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду із заявою про поворот виконання судового рішення. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2015 у задоволені цієї заяви військовій частині НОМЕР_1 було відмовлено
Вважаючи, що грошові кошти в сумі 9 314,75 грн. було нараховано та виплачено військовою частиною НОМЕР_1 не в добровільному порядку, а на виконання вимог рішення суду, яке скасовано, виплачені кошти підлягають поверненню як безпідставно набуте майно, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спір про стягнення з ОСОБА_1 безпідставно набутих грошових коштів слід розглядати за правилами цивільного судочинства.
Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованим висновком судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, законодавець чітко визначив, що суттю адміністративного судочинства є судовий контроль за діяльністю органів влади та місцевого самоврядування в сфері дотримання прав та свобод громадян та юридичних осіб за допомогою процесуального закону з певними особливостями, зокрема, обов`язку доказування правомірності своєї діяльності органами влади чи самоврядування. Тобто, однією з визначальних особливостей КАС України є те, що позивачем в адміністративній справі може бути фізична чи юридична особа, чиї права, свободи чи інтереси вони вважають порушеними, а відповідачем орган влади, орган місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи.
Відповідно до статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.
Колегія суддів дійшла висновку, що правовий аналіз пунктів 1 4 частини четвертої статті 50 КАС України свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб.
Однак і в цих випадках, водночас із перевіркою дій чи бездіяльності згаданих осіб, обставин, що стали підставою для втручання суб`єктів владних повноважень, суд має перевірити на відповідність чинному законодавству рішення, дії чи бездіяльність самих суб`єктів владних повноважень.
Логічний спосіб тлумачення частини четвертої статті 50 КАС України дозволяє колегії суддів дійти висновку, що і пункт 5 частини четвертої статті 50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків «превентивного» судового контролю і має розумітися та застосовуватися судами саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб`єкта владних повноважень на адміністративний позов. Такий безпідставний підхід до розуміння змісту пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України по суті призводить до відмови органів влади від виконання своїх функціональних обов`язків та можливої дискреційної поведінки.
Згідно з пунктом 5 частини четвертої статті 50 КАС суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, для превентивного судового контролю своєї ж діяльності і у випадках, визначених законом.
У випадку, що розглядається, позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю громадянина ОСОБА_1 і, на думку колегії суддів, не підпадають під дію пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22.09.2015 у справі № 21-1884а15.
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Зважаючи на викладене, доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, спростовуються викладеними норми права та установленими обставинами справи, у зв`язку з чим підстави для її задоволення та скасування чи зміни рішень судів попередніх інстанцій відсутні.
Відповідно до частини першої статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 210 - 231 КАС України, суд касаційної інстанції
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року в цій справі залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України у строк та у порядку, визначеними статтями 237 2391 КАС України.

Головуючий

(підпис)

К.В. Конюшко

Судді

(підпис)
О.Є. Донець

(підпис)
С.Я. Чалий

Згідно з оригіналом помічник судді М.Р. Мергель