Справа № 812/604/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без розгляду

15 липня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/604/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Смішливої Т.В.,

при секретарі судового засідання: Кравцовій Т.О.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Ластовицької О.К., дов. № 02-3189/11 від 08.07.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення № 18св від 30.01.2015, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2016 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення № 18св від 30.01.2015, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що відповідно до контракту від 24.04.2011 № 1812/11 позивача прийнято на посаду прапорщика служби цивільного захисту командира відділення 16-ї підпорядкованої державної пожежної частини Слов'яносербського районного відділу Головного управління МНС України в Луганській області, на якій він пропрацював до листопада 2014 року. Через знаходження місця роботи на непідконтрольній Україні території позивач не з'являвся на роботі. Неодноразово у грудні 2014 року, лютому та серпні 2015 року позивач звертався до керівництва ГУ ДСНС у Луганській області з проханням про переведення на іншу посаду або розірвання контракту. Іншої посади не запропоновано. Після закінчення контракту 24.04.2016 позивач зателефонував до керівництва ГУ ДСНС у Луганській області щодо питання звільнення з займаної посади, підготування документів для оформлення пенсії за віком та дізнався про звільнення його із займаної посади згідно наказу № 18св від 30.01.2015 у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу з 31.01.2015. Позивачем копію наказу отримано у травні 2016 року від колишнього співробітника.

З наказом про звільнення позивач не згодний, оскільки, про переведення на роботу в іншу місцевість його ніхто не повідомляв, про таку обставину стало відомо тільки з наказу про звільнення; існували обставини, що унеможливлювали переміщення позивача в іншу місцевість (наявність хворої матері, за якою потрібен постійний догляд, що підтверджено лікарською довідкою); позивач не порушував умов контракту, натомість відповідачем порушено порядок звільнення (не проведено індивідуальні бесіди, що мають передувати звільненню).

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві. Додатково повідомив суду, що у жовтні 2014 року телефонограмою його повідомляли про необхідність прибуття до м. Сєвєродонецька. У жовтні 2014 року позивач прибув до відділу кадрів ГУ ДСНС у Луганській області, усно повідомив про неможливість подальшого проходження служби та просив достроково розірвати з ним контракт про проходження служби. Письмово своє звернення не оформлював. У розірванні контракту усно відмовлено через відсутність такої підстави, як бажання особи. Згодом, у грудні 2014 року та лютому 2015 року позивач повторно прибував до відділу кадрів ГУ ДСНС у Луганській області. Про необхідність подальшого проходження служби та подання медичної документації про хворобу матері у відділі кадрів не повідомляли, жодного робочого місця не пропонували. Також позивач повідомив, що заробітну плату від перестав отримувати з жовтня 2014 року.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, про що надав письмові заперечення проти позову (а.с.34-39), у яких зазначив, що наказом Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 09.10.2014 № 566 визначено нове місце дислокації ГУ ДСНС у Луганській області - Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 1б. Про зміну місця дислокації повідомлено підрозділи ГУ ДСНС у Луганській області електронною поштою. Через зміну місця дислокації, неможливістю вивезення документації з м. Луганська та відсутністю доступу до усієї документації, зокрема, особової справи позивача, управління не мало жодних відомостей чи документів щодо місця знаходження позивача та засобів зв'язку з ним. Вперше позивач прибув до ГУ ДСНС у Луганській області тільки у січні 2015 року. Наступного разу позивач прибув тільки у квітні 2015 року на особистий прийом до начальника ГУ ДСНС у Луганській області ОСОБА_3, де ОСОБА_1 повідомили про його звільнення за систематичне невиконання умов контракту з 31.01.2015 та вручили витяг з наказу № 18св від 30.01.2015. У подальшому позивач ще декілька раз звертався до ГУ ДСНС у Луганській області та отримував витяги з оскаржуваного наказу. Представник відповідача зазначив, що ОСОБА_1 знав про передислокацію ГУ ДСНС у Луганській області у жовтні 2014 року, про необхідність прибуття для вирішення питання подальшого проходження служби, але свідомо ігнорував ці вимоги та чекав доки закінчиться термін дії контракту для оформлення пенсії за віком, тобто свідомо ухилявся від проходження служби у періоді з жовтня 2014 року по 31 січня 2015 року. Крім того, представник відповідача наголосив, що позивачем без поважних причин пропущений строк звернення до адміністративного суду за оскарженням наказу про звільнення. У зв'язку з чим просив залишити позовну заяву без розгляду.

Допитаний як свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що з 09.10.2014 він виконує обов'язки начальника управління персоналу ГУ ДСНС у Луганській області. У січні 2015 року ОСОБА_1 приїхав до ГУ ДСНС у Луганській області, де йому повідомили про передислокацію управління та роз'яснили про необхідність вибрати посаду для подальшого працевлаштування. Позивач від ознайомлення з переліком вакантних посад відмовився, про що складено відповідний акт. У квітні 2015 року позивач повторно прибув до ГУ ДСНС у Луганській області, ОСОБА_1 повідомили про його звільнення, ознайомили з наказом про звільнення, однак, отримувати копію наказу під підпис позивач відмовився, про що складено відповідний акт. Акт про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом про звільнення складено у присутності начальника ГУ ДСНС у Луганській області ОСОБА_3, завідувача сектору запобігання та протидії корупції ГУ ДСНС у Луганській області ОСОБА_5 Витяг з наказу про звільнення вперше вручили позивачу у квітні 2015 року. Згодом позивач неодноразово телефонував ОСОБА_4, висловлюючи свою незгоду із звільненням.

Допитаний як свідок ОСОБА_3 повідомив суду, що з 10.04.2015 він працює начальником ГУ ДСНС у Луганській області. У квітні 2015 року до нього на особистий прийом прибув ОСОБА_1 Свідок викликав ОСОБА_4, який приніс наказ про звільнення позивача. Від отримання копії наказу про звільнення позивач відмовився, про що склали відповідний акт. Більше ОСОБА_1 свідок не бачив.

Допитаний у судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 повідомив, що він працює заступником начальника ГУ ДСНС у Луганській області. Позивача знає давно, оскільки раніше вони разом працювали у м. Зимогір'я. У квітні 2015 року у приміщенні ГУ ДСНС у Луганській області свідок бачив позивача, який повідомив, що приїхав з питання звільнення. ОСОБА_1 повідомив свідку, що не хоче більше працювати в ГУ ДСНС у Луганській області. У 2015 та 2016 роках свідок неодноразово телефоном зв'язувався з позивачем. У лютому 2016 року свідок дізнався про звільнення позивача та повідомив йому про це телефоном. У квітні 2016 року ОСОБА_1 приїжджав до м. Сєвєродонецька, зателефонував свідку та просив взяти для нього копію наказу про звільнення. Витяг з наказу про звільнення свідок передав ОСОБА_7 26.04.2016. Розписку про отримання витягу з наказу про звільнення від позивача не отримував.

Позивач заперечував проти відомостей, повідомлених свідками у судовому засіданні, зазначивши, що у квітні 2015 року на особистому прийомі у ОСОБА_3 не був, від ОСОБА_6 витяг з наказу про звільнення не отримував. Витяг з наказу отримав від іншої особи тільки у 2016 році. Позивач наполягав на тому, що до ГУ ДСНС у Луганській області він приїзжав у жовтні, грудні 2014 року та лютому 2015 року.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 КАС України, суд встановив таке.

Старший прапорщик служби цивільного захисту ОСОБА_1 відповідно до контракту № 1812/11 від 24.04.2011 проходив службу в органах ГУ ДСНС у Луганській області (а.с. 7-8).

Згідно наказу Державної служби України з надзвичайних ситуацій № 566 від 09.10.2014 «Про встановлення місць дислокації апарату та підрозділів Головного управління ДСНС України у Луганській області та здійснення організаційно-штатних заходів» наказом т.в.о. начальника ГУ ДСНС у Луганській області від 13.10.2014 № В-1 доручено заступникам начальника Головного управління, начальникам структурних та підпорядкованих підрозділів ГУ ДСНС у Луганській області: особисто ознайомити особовий склад, державних службовців та працівників з вимогами доручення; в період до 20 жовтня 2014 року прибути особисто та забезпечити прибуття підпорядкованого особового складу, державних службовців та працівників до нового місця постійної дислокації ГУ ДСНС у Луганській області, з метою вирішення питання подальшого проходження служби, роботи (а.с. 23, 111).

З пояснень допитаного як свідка ОСОБА_4 та акта від 20.01.2015 про відмову від ознайомлення з переліком вакантних посад (а.с. 85) встановлено, що ОСОБА_1 вперше до нового постійного місця дислокації ГУ ДСНС у Луганській області прибув тільки у 20 січня 2015 року. Саме в цей день позивачу повідомили про передислокацію управління та його підрозділів, роз'яснили про необхідність вибрати посаду для подальшого працевлаштування. ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з переліком вакантних посад підпорядкованих підрозділів ГУ ДСНС у Луганській області станом на 20.01.2015 (а.с. 86) з метою призначення для подальшого проходження служби та у зв'язку з подальшим звільненням осіб, які не прибули з підрозділів розташованих на неконтрольованій урядом Україні території, мотивуючи особистим небажанням.

Наказом ГУ ДСНС у Луганській області від 30.01.2015 № 18св «Про кадрові питання» старшого прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1, командира відділення 37 державної пожежно-рятувальної частини (смт. Новоайдар) Головного управління, виключено з кадрів ДСНС України та звільнено зі служби цивільного захисту у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за п.п. 6 п. 176 Положення (у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту особою рядового і начальницького складу) з 31.01.2015. Підстава: акти щодо невиходу на службу від 26.01.2015, 27.01.2015, 28.01.2015, 29.01.2015 (а.с. 9).

Так, актами від 26.01.2015, 27.01.2015, 28.01.2015, 29.01.2015 (а.с. 71-76, 79-80) засвідчено факт невиконання наказу ДСНС України від 21.11.2014 № 651 (з основної діяльності) «Про визначення місць дислокації підрозділів ДСНС України у Луганській області» особовим складом підрозділів ГУ ДСНС у Луганській області з тимчасово неконтрольованої Україною території, неприбуття до Головного управління для подальшого проходження служби, зокрема, старшим прапорщиком служби цивільного захисту ОСОБА_1, командиром відділення 37 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління.

З пояснень допитаних як свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та акта від 15.04.2015 про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом про звільнення (а.с.) судом встановлено, що 15.04.2015 позивач прибув до ГУ ДСНС у Луганській області на особистий прийом до начальника ГУ ДСНС у Луганській області ОСОБА_3 На особистому прийомі у начальника ОСОБА_1 повідомлено про його звільнення з ГУ ДСНС у Луганській області з підстав систематичного невиконання умов контракту. Позивач від ознайомлення з наказом про звільнення під підпис та отримання витягу з наказу про звільнення відмовився.

Твердження позивача про те, що про своє звільнення він дізнався тільки у квітні 2016 року та отримав копію витягу про звільнення у травні 2016 року суд оцінює критично, оскільки такі твердження у повній мірі спростовуються сукупністю доказів, наявних у матеріалах справи та поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6, наданими під присягою свідка.

Відповідно судом встановлено, що ОСОБА_1 про своє звільнення з ГУ ДСНС у Луганській області дізнався 15.04.2015.

Статтею 99 КАС України встановлено такий строк звернення до адміністративного суду:

- адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами (ч. 1 ст. 99 КАС України);

- для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 99 КАС України);

- для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 3 ст. 99 КАС України).

В пункті 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» міститься роз'яснення про те, що при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються строки звернення до суду, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то з врахуванням необхідності субсидіарного застосування законів про працю суди повинні виходити із строків звернення до суду, визначених ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Обов'язки роботодавця під час звільнення працівника також врегульовані ст. 47 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

Аналогічні вимоги до обов'язків роботодавця у спірних відносинах звільнення зі служби викладені у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Судом встановлено, що відповідач не міг виконати покладений на нього ст. 47 Кодексу законів про працю України обов'язок щодо вручення ОСОБА_1 у день звільнення копії наказу про звільнення з об'єктивних та незалежних від роботодавця причин - неприбуття ОСОБА_1 за новим постійним місцем дислокації ГУ ДСНС у Луганській області до 15.04.2015 та відсутністю відомостей щодо його місцезнаходження.

Такий обов'язок відповідач намагався виконати 15.04.2015 під час перебування позивача на особистому прийомі начальника ГУ ДСНС у Луганській області. Разом з тим, відповідачу не вдалося вручити позивачу витяг з наказу про його звільнення через активну позицію ОСОБА_1 щодо неотримання такого наказу.

Суд зазначає, що оскільки позивач про порушення своїх прав дізнався 15.04.2015 та з власної ініціативи відмовився від отримання витягу з наказу про звільнення, то саме з цієї дати почався перебіг місячного строку звернення до суду за оскарженням цього наказу.

Як вже вище вказано позивач звернувся до суду тільки 08 червня 2016 року. Тобто з порушенням строків звернення до адміністративного суду, визначених ч. 3 ст. 99 КАС України.

Посилання позивача на несвоєчасне отримання ним наказу про звільнення як на поважність причин пропуску ним строку звернення до адміністративного суду, суд вважає безпідставними, оскільки, як вже вище вказано, несвоєчасність вручення відбулася саме з вини позивача.

Суд не може розцінювати пасивну поведінку позивача, який перебував на публічній службі і відповідно до посадових обов'язків був носієм влади (суб'єктом владних повноважень), щодо неявки до ГУ ДСНС у Луганській області до 15.04.2015 та активну позицію щодо неотримання витягу наказу про його звільнення підставами для визнання поважними причинами пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду.

За таких обставин суд не знаходить підстав для визнання поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду щодо визнання протиправним та скасування наказу про звільнення № 18св від 30.01.2015, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи (ч. 2 ст. 100 КАС України).

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Керуючись ст.ст.99, 100, 155, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення № 18св від 30.01.2015, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, - залишити без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому проваджені або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Ухвалу в повному обсязі складено та підписано судом 18 липня 2016 року.

Суддя Т.В. Смішлива