Справа № 826/3351/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 липня 2016 року № 826/3351/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Аблова Є.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУП 1» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.09.2015 № і № , -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «ГРУП 1» (надалі - позивач або ТОВ «ГРУП 1») з позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві) про скасування податкових повідомлень-рішень від 30.09.2015 № і № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки відповідача, які викладені в акті перевірки від 09.09.2015 № 420/22-07/35625166, про порушення ТОВ «ГРУП 1» вимог норм податкового законодавства документально та нормативно не підтверджуються.

Натомість у позивача наявні всі необхідні та належним чином складені первинні та інші документи, що підтверджують реальність господарських операцій з контрагентом (ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД») у періоді, що перевірявся, та спростовують факти вчинення податкового правопорушення. З огляду на наведене, позивач вважає оскаржувані податкові повідомлення-рішення протиправними, та відповідно такими, що підлягають скасуванню.

Представники сторін у призначене судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

11.05.2016 до канцелярії суду від ТОВ «ГРУП 1» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника товариства, та 12.05.2016 - письмові заперечення ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві проти позову.

У зв'язку з неявкою представника відповідача у судове засідання, суд, керуючись ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Протягом періоду 27.08.2015 по 02.09.2015 ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві згідно норми пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та на підставі наказу від 21.08.2015 №1817 і направлення від 27.08.2015 №1861/2207 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка ТОВ «ГРУП 1» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час проведення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» за період з 01.01.2014 по 01.07.2015, за результатами якої складений акт від 09.09.2015 №420/22-07/35625166 (далі - акт перевірки).

Проведення даної позапланової перевірки було ініційовано на підставі постанови слідчого СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13.07.2015 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Груп 1» з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час проведення фінансово-господарських операцій з ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» за період з 01.01.2014 по 01.07.2015.

В тексті цього акта перевірки містяться висновки працівника податкової інспекції про порушення позивачем наступних норм податкового законодавства: пп. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток за 2014 рік на суму 228 960 грн., та п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, на загальну суму 254 400 грн. (в тому числі за звітний період вересень 2014 року на суму 63 300 грн., за жовтень 2014 року - 66 300 грн., за листопад 2014 року - 63 700 грн., за грудень 2014 року - 61 100 грн.).

Суть даних податкових правопорушень працівник контролюючого органу пов'язує з фактом неправомірного формування позивачем показника витрат (1 272 000 грн.) і податкового кредиту з податку на додану вартість (254 400 грн.) за рахунок коштів, сплачених ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» в якості оплати за надання рекламних послуг згідно договору №093-14 від 01.09.2014.

Такі висновки перевіряючого мотивовані тим, що відповідно до інформації наведеної у постанові слідчого від 13.07.2015 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки встановлено наступне. Слідчим управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000037, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.06.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 Кримінального кодексу України. В ході здійснення досудового слідства в межах цього кримінального провадження було встановлено, що ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» являється підприємством з ознаками фіктивності, а його діяльність направлена на сприяння в ухиленні від сплати податків підприємствам реального сектору економіки. Зокрема, допитаний 10.07.2015 в якості свідка директор ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД"» ОСОБА_2 повідомив про свою непричетність до фінансово-господарської діяльності названого товариства, та пояснив, що він вчинив реєстраційні дії виключно за винагороду та на прохання невстановлених осіб. У зв'язку з цим працівник відповідача дійшов висновку про нереальність господарських операцій між ТОВ «ГРУП 1» і ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД».

30.09.2015 ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві на підставі зазначеного акта перевірки прийняла наступні податкові повідомлення-рішення:

- № (форми «Р»), яким збільшило суму грошового зобов'язання позивача по податку на прибуток підприємств на суму 286 200 грн. (в тому числі 228 960 грн. - за основним платежем і 57 240 грн. - штрафні санкції);

- № (форми «Р»), яким збільшило суму грошового зобов'язання позивача по податку на додану вартість на суму 318 000 грн. (в тому числі 254 400 грн. - за основним платежем і 63 600 грн. - штрафні санкції).

За результатами процедури адміністративного оскарження в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, податкові повідомлення-рішення від 30.09.2015 були залишені без змін згідно рішень Головного управління ДФС у м. Києві від 03.12.2015 №18389/10/26-15-10-05-35 та Державної фіскальної служби України від 10.02.2016 №2663/6/99-99-10-01-01-25.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення від 30.09.2015 за № і № протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

У відповідності до норми пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Згідно п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, за нормою пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

В розумінні пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - наказом Міністерства доходів і зборів України від 14.01.2014 № 10 «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2014 за № 185/24962 та діяв до 01.12.2014), та з 01.12.2014 - наказом Міністерства фінансів України від 22.09.2014 № 957 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.10.2014 за № 1235/26012 та діяв до 30.12.2015, тобто був чинним на момент виписки спірних податкових накладних).

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин) (надалі - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону №996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтер-ському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV).

Аналіз вищевикладених норм Закону №996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 №742/11/13-11.

Судом встановлено, що 01.09.2014 ТОВ «ГРУП 1» уклало письмовий договір №093-14 про надання рекламних послуг з ТОВ «СКАЙ-Холдинг ЛТД», в особі директора ОСОБА_2, за умовами якого виконавець (ТОВ «СКАЙ-Холдинг ЛТД») зобов'язується надати замовнику (позивачу) рекламні послуги, що полягають у виготовленні та/або розповсюдженні рекламної продукції відповідно заявки та ескізу замовника (далі - Послуги), а замовник зобов'язується прийняти надані виконавцем послуги та оплатити їх вартість в повному обсязі.

При цьому, згідно п. 1.6 цього договору, розповсюдження рекламної продукції за даним договором включає в себе розміщення (розповсюдження) рекламної продукції, що становить предмет даного договору, за допомогою спеціальних носіїв реклами відповідно до встановлених адрес (адресна програма) або визначених адресатів, які погоджуються сторонами додатково. Розповсюдження рекламної продукції за даним договором також включає в себе здійснення розсилки електронного зображення комерційної пропозиції Замовника його потенційним контрагентам за допомогою факсимільного зв'язку або електронної пошти та мережі Internet.

Відповідно до положень п. 1.7, 5.1, 1.8 - 1.12 зазначеного договору адресна програма, тип та кількість рекламної продукції, термін та порядок розповсюдження рекламної продукції, вартість та порядок оплати послуг Виконавця визначаються сторонами в додатках до даного договору, які є його невід'ємною частиною.

Вартість послуг, порядок та термін здійснення їх оплати погоджуються сторонами в додатках до даного договору, які є його невід'ємною частиною.

Послуги за даним договором надаються кваліфікованими працівниками виконавця та/або залученими ним третіми особами. Всі угоди з третіми особами укладаються виконавцем від власного імені і розрахунки з ними здійснюються виконавцем самостійно.

Погоджений ескіз рекламної продукції надається замовником виконавцеві в момент укладання додатків до даного договору.

Факт надання послуг сторони фіксують в акті приймання-передачі наданих послуг. Також після надання послуг за даним договором виконавець надає замовнику відеозвіт та/або фотозвіт про надані послуги.

Проаналізувавши зміст зазначеного договору суд встановив, що сторони не врегулювали питання щодо порядку та способу обміну між замовником і виконавцем інформацією та зразками рекламної продукції, порядок та складові розрахунку вартості рекламних послуг.

На підтвердження правомірності формування сум витрат і податкового кредиту за вказаним договором позивач надав суду копії наступних документів:

- додатків за №09/1-14 і №09/2-14 від 01.09.2014, №10/1-14 і № 10/2-14 від 01.10.2014, № 11/1-14 і № 11/2-14 від 31.10.2014, № 12/1-14 і № 12/2-14 від 28.11.2014 до договору № 093-14 від 01.09.2014, де сторонами узгоджено вид послуг - послуги з розповсюдження рекламної продукції замовника, вид рекламної продукції - поліграфічна продукція, яка призначена для розміщення на спеціальних носіях реклами - рекламних стендах у формі сіті-лайтів та біг-бордів, місце та строк розміщення рекламної продукції, адресні програми, вартість та порядок оплати послуг виконавця;

- рахунків-фактур, виставлених ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» без посилання на реквізити цивільно-правової угоди (договору);

- актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), складених ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» за результатами надання послуг з розміщення реклам на сіті-лайтах і біг-бордах за вересень, жовтень, листопад і грудень 2014 року, всього на загальну суму 1 526 400 грн. (з ПДВ). Всі акти зі сторони виконавця підписані директором ОСОБА_2;

- звітів з розміщення рекламних плакатів замовника на спеціальних носіях зовнішньої реклами, відповідно до яких здійснювалось розміщення рекламних плакатів з рекламою про ТОВ «ГРУП 1». Дослідивши та проаналізувавши зміст цих звітів суд встановив, що вони не містять відомостей про конкретних осіб виконавців послуг. Також в текстах звітів відсутні відмітки (підписи посадових осіб ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» завірені печатками), що дають змогу ідентифікувати їх походження (тобто, що звіти були складені саме посадовими особами ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД»);

- податкових накладних всього на загальну суму 1 342 800 грн. (в т.ч. ПДВ), виписаних ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» на адресу позивача, що підписані ОСОБА_2 і скріплені печаткою товариства;

- банківських виписок по особовому рахунку ТОВ «ГРУП 1», платіжних доручень товариства та довідок банків з відомостями про перерахування коштів на користь ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» в якості оплати послуг за розміщення реклами.

Жодних інших первинних документів, документів бухгалтерського обліку та організаційно-розпорядчого характеру, документів ділової переписки, оформлених на підставі та на виконання спірного договору, зокрема: актів прийому-передачі макетів рекламної продукції, розрахунку (калькуляції) вартості послуг з підтверджуючими документами позивач до суду не надав та про причини відсутності таких документів не повідомив.

В матеріалах справи наявна копія вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 04.09.2015 по кримінальній справі №755/16253/15-к (1-кп/755/939/15), винесена за наслідками розгляду обвинувального акта, який надійшов до суду з угодою про визнання винуватості, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000058 від 27.07.2015 відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2051 КК України.

З тексту цього вироку від 04.09.2015 вбачається, що в ході розгляду обвинувального акта Дніпровський районний суд м. Києва встановив, що ОСОБА_2, приблизно в червні 2014 року, в денний час доби, перебуваючи у м. Києві у зв'язку з тяжким матеріальним становищем, усвідомлюючи що його дії будуть мати злочинний характер, з метою отримання грошової винагороди в розмірі 1000 грн., вступив в злочинну змову з невстановленою слідством особою, дії якої були направлені на досягнення злочинного умислу, а саме: внесення в документи, які подаються для проведення реєстрації юридичної особи, а саме: ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» завідомо неправдивих відомостей та з подальшим використанням статутних та реєстраційних даних з метою ведення незаконної фінансово-господарської діяльності.

Бажаючи отримати в якості винагороди запропоновані грошові кошти, ОСОБА_2 погодився на пропозицію невстановленої слідством особи та з метою підготовки реєстраційних документів ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» () та передав їй копію паспорту громадянина України і довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру.

Після цього, ОСОБА_2, в червні 2014 року, заздалегідь усвідомлюючи, що ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» (), реєструється на його ім'я, з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених слідством осіб, не маючи наміру здійснювати господарську діяльність передбачену статутом ТОВ «Скай-Холдинг» () в редакції від 23 червня 2014 року, протоколом № 1 загальних зборів учасників ТОВ «Скай-Ходинг ЛТД» від 23 червня 2014 року, реєстраційною карткою на проведення державної реєстрації юридичної особи, утвореної шляхом заснування нової юридичної особи ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» від 24 червня 2014 року, вніс завідомо неправдиві відомості, щодо реєстрації на своє ім'я підприємства ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД», внесення до статутного капіталу товариства майно на суму 2000000 грн., призначення на посаду директора ОСОБА_2,, місцезнаходження, мети та видів діяльності Товариства, після чого передав вказані документи невстановленій слідством особі.

24 червня 2014 року на підставі підписаних ОСОБА_2, документів, зареєстровано ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» у реєстраційній службі Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за №0010028.

Водночас, ОСОБА_2, підписав протокол №1 загальних зборів учасників ТОВ «Скай-Ходинг ЛТД» від 23 червня 2014 року, яким останній обрав себе директором ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД», та зобов'язав виконувати обов'язки по веденню бухгалтерського обліку, заздалегідь усвідомлюючи про відсутність навиків та досвіду для ведення бухгалтерського обліку та зайняття підприємницькою діяльністю, власним підписом засвідчив відомості, щодо мети та предмету діяльності товариства відповідно до статуту ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» () в редакції від 23 червня 2014 року, зареєстрованого державним реєстратором 24 червня 2014 року за №0010028, реєстраційної картки на проведення державної реєстрації юридичної особи, утвореної шляхом заснування нової юридичної особи форми №1 ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» від 24 червня 2014 року, засвідчив завідомо неправдиві відомості в документах, які в подальшому були подані для проведення державної реєстрації юридичної особи ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» ().

За висновками районного суду ОСОБА_2 вчинив всі необхідні дії щодо державної реєстрації суб'єкта господарської діяльності та відповідно, став засновником і директором юридичної особи ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» () шляхом подачі державному реєстратору документів, в яких містилися завідомо неправдиві відомості та які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи.

Так, після проведення державної реєстрації, ОСОБА_2, отримав фактичне право на керівництво фінансово-господарською діяльністю ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» (), здійснення організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, але не мав наміру на його використання, оскільки зареєстрував вказане підприємство на прохання невстановленої особи та за грошову винагороду підписав документи, які стали підставою для проведення державної реєстрації ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД» ().

Разом з тим в подальшому, з метою здійснення злочинної діяльності, невстановлені на даний час досудовим розслідуванням особи, отримали можливість розпоряджатися печаткою ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД», якою завіряли завідомо неправдиві первинні документи, що засвідчували нібито проведення фінансово-господарських операцій.

Дії ОСОБА_2, які полягали у внесенні в документи, що відповідно до закону подавались для проведення державної реєстрації юридичної особи ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД», завідомо неправдивих відомостей, призвели до того, що невстановлені слідством особи, набули можливості здійснення документального оформлення, начебто, проведених операцій з купівлі-продажу товарів (надання послуг, виконання робіт) від імені формально призначеного засновника та директора та, як наслідок, можливого незаконного обернення безготівкових коштів в готівкові.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 205-1 КК України, а саме: вніс в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдиві відомості.

10 серпня 2015 року між прокурором прокуратури Дніпровського району м. Києва Андросенко К.П. та підозрюваним ОСОБА_2 укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої останній беззастережно визнав свою винуватість за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 КК України («Підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи та фізичних осіб - підприємців»).

Таким чином, зі змісту вироку суду вбачається встановлення судом фіктивність фінансово-господарської діяльності контрагента позивача - ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД».

Оцінюючи значимість наданих позивачем первинних та інших документів на обґрунтування реальності господарських операцій з його контрагентами, в контексті наведених вище положень законодавства з питань податкового і бухгалтерського обліку, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, що викладена в його постановах від 01.12.2015 по справі № 826/15036/14 та від 12.01.2016 № 21-3706а15: «статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку».

Водночас у постанові від 26.01.2016 № 21-4781а15 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла такого висновку: «первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт або послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними».

Таким чином, з контексту наведених правових позицій Верховного Суду України слідує, що первинні документи фіктивних підприємств-постачальників не тягнуть за собою податкових наслідків для їх контрагентів-покупців.

В силу приписів ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Виходячи з вищенаведених правових позицій Верховного Суду України, та враховуючи встановлений в судовому порядку факт фіктивності ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД», Окружний адміністративний суд м. Києва оцінює первинні документи, підписані від імені названого товариства ОСОБА_2, як такі, що мають нелегальних характер, а тому приходить до висновку про те, що вони не підтверджують належним чином реальність виконаних господарських операцій з надання послуг на користь позивача.

Оцінюючи значимість наданих позивачем первинних документів на обґрунтування реальності господарських операцій з його контрагентом, суд в контексті вищезгаданих положень законодавства з питань бухгалтерського обліку, звертає увагу також на наступні правові позиції Вищого адміністративного суду України.

Так, в своїх інших ухвалах від 14.01.2015 року К/9991/72258/12, від 21.10.2014 року № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 року № К/800/6501/14 суд касаційної інстанції вказує на те, що: «податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії, покладається на податкову інспекцією як на суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, дане правило не виключає обов'язку платника довести обґрунтованість сформованих ним податкового кредиту по операціям з придбання товарів (робіт, послуг)» та «…правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податків.».

Виходячи з вищенаведених правових позицій Вищого адміністративного суду України, та встановлених у справі обставин Окружний адміністративний суд м. Києва оцінює первинні документи, як такі, що не пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідно такі, що не підтверджують належним чином реальність виконаних господарських операцій.

Оцінюючи твердження представника позивача про використання результатів придбаних у ТОВ «Скай-Холдинг Лтд» рекламних послуг у своїй господарський діяльності, суд зважає на те, що безпосередньо зі змісту документів наданих позивачем не вбачається виконання тих чи інших робіт саме працівниками контрагента позивача. У зв'язку з цим суд не вбачає причинно-наслідкового зв'язку між наданими позивачем документами та спірними господарськими операціями.

Таким чином, суд погоджується з висновками контролюючого органу в частині завищення позивачем витрат і податкового кредиту за звітні (податкові) періоди у 2014 році по господарських операціях з ТОВ «Скай-Холдинг ЛТД», та відповідно вважає їх обґрунтованими та правомірними.

Стосовно правомірності посилань позивача на те, що обов'язковою умовою для прийняття податкового повідомлення-рішення за результатами перевірки ТОВ «ГРУП 1», проведеної з обставин, визначених пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, мало бути набрання законної сили судовим рішенням, постановленим за результатами кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Згідно з пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України, документальна позапланова перевірка здійснюється у разі отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

Відповідно до п. 86.9 ст. 86 ПК України в редакції, що діяла до 1 вересня 2015 року, у разі якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Диспозиція наведеного пункту ст. 89 Кодексу зобов'язує контролюючий орган прийняти податкове повідомлення-рішення протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили, виключно у випадку, коли грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених пп.78.1.11 п.78.1 ст.78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, в якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (осіб) платника податків, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори.

Пунктом 36 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» ПК України (в редакцій чинній на момент прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) визначено, що у разі якщо судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, яке було розпочато до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків" і предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, в якому встановлена несплата податкових зобов'язань або винесена ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами з цього питання, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили

Як зазначено в тексті акта перевірки та рішеннях контролюючих органів про результати розгляду скарг платника податків-позивача, перевірку ТОВ «ГРУП 1» проведено на підставі постанови старшого слідчого СУ ФР ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 13.07.2015 про призначення документальної позапланової виїзної перевірки в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000037 за фактом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 212 КК України.

При цьому, матеріали справи не містять документів, а сторони не повідомили суду про наявність відомостей про те, що вказане кримінальне провадження було порушено саме щодо посадових осіб позивача.

Таким чином, оскільки факт порушення кримінального провадження №0000037 відносно посадових осіб ТОВ «ГРУП 1» не підтверджується наявними матеріалами справи, то, на думку суду, контролюючий орган вправі був після проведення перевірки позивача винести податкові повідомлення-рішення у загальному порядку передбаченому ПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень від 30.09.2015 № і № .

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУП 1» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов