Справа № 821/798/16
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/798/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Бездрабка О.І., суддів - Войтовича І.І., Варняка С.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Національного банку України (далі - відповідач), в якому просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5483,40 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 14.06.2015 р. вона була звільнена з роботи на підставі наказу від 12.06.2015 р. № 80-к згідно ч.1 ст.40 КЗпП України. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 10.12.2015 р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2016 р., її поновлено на роботі та за період з 15.06.2015 р. по 10.12.2015 р. стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34545,42 грн. Відповідно до наказу Національного банку України від 04.01.2016 р. № 225-к поновлено на роботі та з 13.01.2016 р. фактично приступила до виконання службових обов'язків. З посиланням на ч.2 ст.235 КЗпП України, вказує на те, що відповідач повинен сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня винесення постанови судом першої інстанції до моменту поновлення на роботі. Постановою суду від 10.12.2015 р. була встановлена сума середньоденного заробітку - 274,17 грн., яка повторно доказуванню не підлягає, так як постанова суду першої інстанції вступила в законну силу. Таким чином за період з 11.12.2015 р. по 11.01.2016 р. включно відповідач повинен сплатити 5483,40 грн. (274,17 грн. х 20 робочих днів).

У наданих до суду запереченнях відповідач вказує на те, що Національний банк України не мав можливості виконати рішення суду до отримання повного його тексту, оскільки для підготовки відповідного наказу необхідно знати відомості, зазначені у рішенні, зокрема, щодо суми, яка підлягає виплаті. Так як постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10.12.2015 р. у справі № 821/3465/15-а отримано лише 21.12.2015 р., відповідач по причинах, які не залежать від його волі, не зміг його виконати, а тому вимога про стягнення коштів за період з 11.12.2015 р. по 21.12.2015 р. не підлягає задоволенню. Наказом від 04.01.2016 р. № 22-к позивача поновлено на роботі з 15.06.2015 р., тобто з дати її звільнення. Відповідно до п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів" рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу. Таким чином, постанова суду від 10.12.2015 р. є виконаною з дати видачі наказу від 04.01.2016 р. № 225-к, а не з дати фактичного початку виконання трудових обов'язків, у зв'язку з чим вимога позивача про стягнення коштів за період з 04.01.2016 р. по 11.01.2016 р. є безпідставною.

Від позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Положеннями ч.4 ст.122 КАС України визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом начальника Національного банку України в Херсонській області від 12.06.2015 р. № 80-к позивача було звільнено із займаної посади з 14.06.2015 р. за п.1 ст.40 КЗпП України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 10.12.2015 р. даний наказ скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного економіста відділу банківського нагляду Управління Національного банку України в Херсонській області з 15.06.2015 р., стягнуто з Національного банку України середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34545,42 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн. Постанова суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 5757,57 грн. допущена до негайного виконання.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2016 р. постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 10.12.2015 р. залишено без змін.

На виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 10.12.2015 р. наказом в.о. голови Національного банку України від 04.01.2016 р. № 225-к ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді провідного економіста відділу банківського нагляду Управління Національного банку України в Херсонській області з 15.06.2015 р.

З даним наказом позивача було ознайомлено 12.01.2016 р.

Отже, фактично позивач приступила до виконання посадових обов'язків після ознайомлення з наказом від 04.01.2016 р. № 225-к, а саме 12.01.2016 р.

Зважаючи на те, що відповідач не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату за період з 11.12.2015 р. (з дня винесення судового рішення) по 11.01.2016 р. включно, позивач вважає, що із Національного банку України підлягає стягненню середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу у сумі 5483,40 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч.1 ст.255 КАС України).

Згідно із п.3 ч.1 ст.256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана стаття Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо ним не отримано повного тексу постанови суду.

Суд зазначає, що справу № 821/3465/15-а розглянуто у відкритому судовому засіданні за участю представника Національного банку України, а тому про допущення постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді до негайного виконання відповідач був обізнаний 10.12.2015 р.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 р. у справі "ОСОБА_2 проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Частиною 3 пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Відповідно до п.2 Порядку, у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Враховуючи те, що постанова Херсонського окружного адміністративного суду від 10.12.2015 р. в частині поновлення позивача виконана шляхом прийняття відповідачем наказу від 04.01.2016 р. № 225-к, з яким ОСОБА_1 ознайомлено лише 12.01.2016 р., суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до ст.236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період із 11.12.2015 р. по 11.01.2016 р. включно.

При цьому суд звертає увагу на те, що сам відповідач не заперечує того, що позивача було ознайомлено з наказом про поновлення лише 12.01.2016 р. і за період з 04.01.2016 р. (дата винесення наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді) до 11.01.2016 р. включно заробітна плата позивачу не нараховувалася і не виплачувалася. Даний факт також підтверджено наданим до суду відповідачем копією розрахункового листа за січень 2016 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 10.12.2015 р. у справі № 821/3465/15-а, яка набрала законної сили, встановлено середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 274,17 грн., яка відповідно до ч.1 ст.72 КАС України не підлягає доказуванню у даній справі.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.12.2015 р. по 11.01.2016 р. включно, який підлягає стягненню з Національного банку України, становить 5484,40 грн. (274,17 грн. х 20 робочих днів).

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Оцінивши наявні у справі докази, суд вважає адміністративний позов ОСОБА_1 обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 122, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.12.2015 р. по 11.01.2016 р. включно у сумі 5483 (пять тисяч чотириста вісімдесят три) грн. 40 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий Бездрабко О.І.

Судді Войтович І.І.

ОСОБА_3

кат. 12.2