Справа № 826/20954/14
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Ганечко О.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 квітня 2016 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2015 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві до Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Державна податкова інспекція у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві (далі - Позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» (далі - Відповідач, Заявник) про стягнення податкового боргу у розмірі 3 337 261,28 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2015 року адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2015 року вказану постанову суду першої інстанції залишено без змін.

28 січня 2016 року Відповідачем до суду першої інстанції подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2015 року.

01 березня 2016 року подано уточнення до заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вказаної постанови суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 квітня 2016 року заяву Публічного акціонерного товариства «Київський річковий порт» про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення задоволено, постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2015 року скасовано та прийнято нову, якою Державній податковій інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Відповідача, заперечення представника Позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.246 КАС України особи, які брали участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими обставинами.

Пунктами 4, 5 частини 2 статті 248 КАС України передбачено, що у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема, зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час вирішення справи; обґрунтування з посиланням на докази, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.

Відповідач в обґрунтування перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами зазначає, що 28.12.2015 року ПАТ «Київпорт» подало уточнюючу податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2014 рік, реєстраційний номер документу , до ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві, що підтверджується квитанцією №2.

Згідно уточнюючої декларації Відповідачем самостійно визначено суму податкового зобов'язання з плати за землю в розмірі 1 499 389,52 грн із зазначенням щомісячної суми до сплати в розмірі 124 949,13 грн.

У зв'язку з наведеним, борг ПАТ «Київпорт» з плати податку за землю зменшився з 3 239 713,44 грн на рік до 1 499 389,52 грн, відповідно з 269 976,12 грн щомісяця до 124 949,13 грн щомісяця.

З урахуванням поданої уточнюючої декларації, а також з огляду на недотримання процедури стягнення податкового боргу, Заявник просив скасувати постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2015 року за ново виявленими обставинами та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Державній податковій інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м. Києві відмовити.

Як вбачається зі змісту постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2015 року, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що Відповідачем подано податкову декларацію за землю на 2014 рік № з визначенням щомісячної суми до сплати в розмірі 269 976,12 грн. Вказана самостійно узгоджена сума податкового зобов'язання Відповідачем за період з липня по листопад 2014 року включно не сплачена, та складає в сумі 1 349 880,60 грн.

Також, Відповідачем подано Позивачу податкові декларації з податку на додану вартість: за січень 2014 року №, якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 1 274,00 грн; за липень 2014 року № , якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 388 959,00 грн; за серпень 2014 року № , якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 364 069,00 грн; за вересень 2014 року № , якою самостійно визначено податкове зобов'язання в сумі 354 990,00 грн; за жовтень 2014 року № , якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 165 906,00 грн; за листопад 2014 року № , якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 136 224,00 грн.

Відповідачем подані уточнюючі декларації: у листопаді 2014 року №, якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання в сумі 130 175,00 грн. та у листопаді 2014 року №, якою самостійно визначено суму податкового зобов'язання щомісяця в розмірі 127 584,00 грн.

Крім того, податковий борг з цього ж податку також виник за результатами камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за січень 2014 року та за результатами якої складено акт від 05 листопада 2014 року №6434/26-56-15-03-38/03150071.

На підставі висновків, викладених у вказаному акті Позивачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 17 листопада 2014 року №, яким нараховані податкові зобов'язання з ПДВ на загальну суму 318 199,68 грн.

Відповідачем вказане податкове повідомлення-рішення рішення в судовому порядку не оскаржувалось.

При цьому, задовольняючи позовні вимог, суд першої інстанції виходив з того, що суми заборгованості у розмірі 3 337 261,28 грн були узгодженні та добровільно Відповідачем не сплачені.

Положеннями статті 245 КАС України передбачено, що постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, зокрема, є істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про узагальнення судової практики розгляду адміністративними судами заяв про перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 22.05.2015 року №7 нововиявлені обставини - це юридичні факти (фактичні обставини) справи, які мають істотне значення для вирішення справи по суті, існували в період первинного провадження і ухвалення судового акта, але не були і не могли бути відомі ні сторонам, ні третім особам, їхнім представникам, іншим учасникам адміністративного процесу, ні суду, за умови виконання ними всіх вимог закону для об'єктивного повного і всебічного розгляду справи та ухвалення законного й обґрунтованого судового рішення.

«Істотність» обставини означає те, що якби суд її міг урахувати при вирішенні справи, то це тією чи іншою мірою вплинуло б на результат вирішення. Ознаку «не були і не могли бути відомі особи» потрібно розглядати як сукупність двох необхідних умов. Тобто для визнання обставини нововиявленою недостатньо щоб особа просто не знала про наявність певної істотної обставини, а потрібно, щоб вона і не могла знати про неї. Якщо вона все-таки могла знати про певну обставину за добросовісного ставлення до справи, тоді ця підстава для перегляду відсутня.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 25.11.2010 року у справі №К-45458/09.

Таким чином, новоявленими обставинами є факти, що не були та не могли бути відомі сторонам у справі.

Згідно п.46.1 ст.46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків чому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється розрахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, утриманого та/або сплаченого податку.

Пунктом 50.1 статті 50 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної звірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації : обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Відповідно ст.102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов'язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

На думку колегії суддів, подання платником податків уточнюючої декларації може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, однак при цьому має значення коли платник податків дізнався або міг дізнатися про обставини, на підставі яких було визначено нову суму грошових зобов'язань у разі його добросовісного ставлення до своїх прав та обов'язків.

Під час апеляційного розгляду справи представник Відповідача посилалась на зміну керівництва ПАТ «Київський річковий порт» та проведення перевірки господарської діяльності, що стало підставою подання уточнюючої декларації до податкового органу.

Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи копією статуту ПАТ «Київський річковий порт», затвердженого рішенням Загальних зборів акціонерів ПАТ «Київський річковий порт», протокол б/н від 16 червня 2015 року; наказом ПАТ «Київський річковий порт» №70-к від 16 червня 2015 року, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.01.2016 року.

З врахуванням наведених правових норм та обставин, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідач має право подавати уточнюючі податкові декларації до податкових декларацій протягом 1095 днів, а тому вказана Заявником обставина є істотною для справи, у зв'язку з чим наявні підстави для перегляду постанови Окружного адміністративного суду м.Києва від 31 березня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом Відповідачу було винесено першу податкову вимогу від 12 січня 2010 року №1/8 на суму 409 313, 90 грн, та другу податкову вимогу від 03 березня 2010 року №2/615 на суму 1 340 171,35 грн.

Адміністративний позов подано Позивачем до суду 30 грудня 2014 року.

Законом, який регулював процедуру винесення податкових вимог станом на 12 січня 2010 року та 03 березня 2010 року, був Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами», який втратив чинність 01 січня 2011 року, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України.

Відповідно ч.1 розділу 19 Прикінцевих положень Податкового кодексу України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2011 року, а ч.2 п.1 зазначеного розділу встановлено, що з 1 січня 2011 року визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Положеннями статей 1, 3 Податкового кодексу України передбачено, що Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим., органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим. Кодексом.

Згідно п.59.1, 59.3, 59.5 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Відповідно п.п.95.1, 95.2, 95.3 ст.95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Статтями 69, 71 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Суд може збирати докази з власної ініціативи.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

За приписами пп.60.1.1 п.60.1 ст.60 Податкового кодексу України податкова вимога вважається відкликаною у разі, якщо сума податкового боргу була погашена самостійно платником податків або органом стягнення. У зв'язку з цим із погашенням суми податкового боргу раніше надіслана платникові податків податкова вимога є відкликаною, а тому не може бути підставою для вжиття заходів із примусового стягнення податкового боргу.

Таким чином, лише у разі, якщо платником податків податковий борг був погашений, а через деякий час виник знову, органу державної податкової служби слід направити (вручити) йому нову податкову вимогу виходячи з виникнення нового грошового зобов'язання.

Під час апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції було зобов'язано контролюючий орган надати докази, які б свідчили про безперервність податкового боргу у Відповідача впродовж періоду часу з виникнення податкового боргу (з 12 січня 2010 року по 30 грудня 2014 року), стосовно суми якого були надіслані податкові вимоги до звернення Позивачем до суду з позовом.

Проте, Позивачем до суду апеляційної інстанції надано довідку від 11 липня 2016 року №4279/9/26-56-17-07, яка вказані обставини не підтверджує, а лише містить загальні відомості щодо податкового боргу Відповідача станом на 08 липня 2016 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки контролюючим органом не доведено безперервність податкового боргу з часу виникнення і до грудня 2014 року, а відповідно і те, що податкові вимоги від 12 січня 2010 року №1/8 на суму 409 313, 90 грн та від 03 березня 2010 року №2/615 на суму 1 340 171,35 грн є чинними, то згідно порядку надіслання податкових вимог, який визначений Податковим кодексом України, жодної податкової вимоги Відповідачу пред'явлено не було, а відтак Позивач не мав права звертатись до суду з відповідною позовною заявою, у зв'язку з тим, що останнім не було дотримано процедури стягнення податкового боргу.

Суд першої інстанції при ухваленні постанови 31 березня 2015 року на наведене уваги не звернув та помилково дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає вірною позицію суду першою інстанції, що обставини, на які Відповідач посилається як на підставу для перегляду постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2015 року за нововиявленими обставинами, є нововиявленими в розумінні ст.245 КАС України, є істотними та спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Подільському районі Головного управління ДФС у м.Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 25 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Ганечко О.М.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 15 липня 2016 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.