Справа № 821/798/16
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_______________________________________________________________________________
УХВАЛА

14 липня 2016 р. м. ХерсонСправа № 821/798/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Бездрабка О.І., суддів - Войтовича І.І., Варняка С.О., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить стягнути з Національного банку України середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 5483,40 грн.

Від представника відповідача надійшло клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду.

Клопотання мотивоване тим, що відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про оплату праці" та ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оскільки у справах про поновлення на роботі розглядається питання не про виплату заробітної плати, а про стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, тобто коштів, які міг би заробити працівник виконуючи роботу на посаді, на яку він просить його поновити, то в такому разі не може йти мова про вирішення спору про порушення законодавства про оплату праці, так як звільнений працівник не працював і роботу не виконував, а відтак, за цей період отримувати заробітну плату права не має. Таким чином, спір про оплату вимушеного прогулу - це не спір про порушення законодавства про оплату праці, тому при зверненні до суду з такими заявами діє тримісячний строк, що встановлений ч.1 ст.233 КЗпП України. Позивач був обізнаний про порушення, на його думку, прав, свобод чи інтересів Національним банком України з дати видачі наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді - 04.01.2016 р. Навіть якщо враховувати, що позивач ознайомився з наказом про поновлення на роботі 12.01.2016 р., до суду за захистом свого порушеного, на її думку, права ОСОБА_1 повинна була звернутися не пізніше 12.04.2016 р., проте остання звернулася до суду лише 09.06.2016 р., тобто з порушенням тримісячного строку (майже два місяці) на звернення до суду з таким позовом.

Від позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого представником відповідача клопотання виходячи з наступного.

Реалізація права на судовий захист невід'ємно пов'язана зі строками, в межах яких позивач може звернутися до суду за захистом свого права.

Основним нормативним актом, який установлює строк звернення до суду і містить положення щодо часових меж, упродовж яких особа має право звернутися до адміністративного суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу, є Кодекс адміністративного судочинства України.

Питання строків звернення до суду врегульовано ст.99 КАС України, відповідно до ч.1 якої адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 3 статті 99 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, ч.3 ст.99 КАС України є спеціальною нормою у розв'язанні спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби порівняно з нормою, яка міститься в ч.2 ст.99 КАС України та встановлює шестимісячний строк звернення до суду.

Водночас ч.3 ст.99 КАС України є загальною нормою у розв'язанні спорів стосовно зазначених правовідносин у разі, якщо іншими законами встановлено інший строк звернення до суду в спорах щодо таких правовідносин.

У зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Статтею 233 КЗпП України визначено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст.233 КЗпП України).

Разом із цим ч.2 ст.233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тобто ч.2 ст.233 КЗпП України конкретизує предмет (заробітна плата) судового захисту та встановлює, що в цьому разі звернення до суду не обмежується будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Суд зазначає, що офіційне тлумачення положенням ч.2 ст.233 КЗпП України надано Конституційним Судом України у рішенні від 15.10.2013 р. № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці".

Зокрема, відповідно до п.2.1 мотивувальної частини рішення від 15.10.2013 р. № 8рп/2013 поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов'язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов'язків. Під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

У рішенні від 15.10.2013 р. № 8-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Як вбачається з позиції, викладеної у згадуваному рішенні, Конституційний Суд України при тлумаченні ст.233 КЗпП України виходить з того, що право особи на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку звернення до суду.

Посилання представника відповідача на рішення Конституційного Суду України від 15.10.2012 р. № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, є помилковим, оскільки даним рішенням надано офіційне тлумачення ч.1 ст.233 КЗпП України і стосується воно строку звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Предметом позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і офіційне тлумачення ч.2 ст.233 КЗпП України в контексті спірних правовідносин, які виникли у даній адміністративній справі, надано рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 р. № 8-рп/2013.

Підсумовуючи суд приходить до висновку про необґрунтованість клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, а тому дане клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.160, 165 КАС України, суд -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Херсонський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня її проголошення.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 КАС України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текс ухвали виготовлено та підписано 14.07.2016 р.

Головуючий Бездрабко О.І.

Судді Войтович І.І.

ОСОБА_4