Справа № 2а-2251/11/1609
Суддя: Шаповал Т. В.
Дата ухвалення: 2011-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № < 2а-2251/11/1609
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2011 року суддя Київського районного суду м. Полтави Шаповал Т. В. , розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України Київського району м. Полтави про перерахунок пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі , в якому просив визнати дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі щодо відмови йому в перерахунку державної пенсії неправомірними. Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі знійснити перерахунок та виплату йому державної пенсіїз подальшим перерахунком, як інваліду ІІ групи по захворюванню пов»язаному з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС з 19.01.2011 року згідно з діючим законодавством та відповідно до ст. ст. 49, 50, 54, 67, 71 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є інвалідом ІІ групи в наслідок захворювання, пов»язаного з виконанням робіт із ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Крім того, його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. 18.11.2010 року йому встановлена ІІ група інвалідності внаслідок захворювання пов»язаного з виконанням обов»язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Він перебуває на обліку у відповідача, який призначив йому пенсію. 19.01.2011 року звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку, але йому було відмовлено .

Представник відповідача надав суду заперечення, в яких позов не визнав, оскільки пенсія позивачу встановлена та виплачується відповідно до умов чинного законодавства , а тому відсутні підстави для задоволення .

В порядку ч. 1 ст. 183-2 КАС України справа розглядається в скороченому провадженні.

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до правових позицій, Європейського Суду з прав людини у рішенні від 08.11.2005 року, що набрало законної сили 08.02.2006 року, у справі Качко проти України, де вказується, що реалізація особою права, що пов»язане з отриманням бюджетних коштів, яка базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, та у випадках, коли набуттям чинності певним законом , його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин, застосується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права.

Зі ст. ст. 50, 54 Закону № 796-Х11 випливає, що під час визначення розміру пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, за основу їх нарахування береться мінімальна пенсія за віком.

За чинним законодавством розмір мінімальної пенсії за віком зазначається лише за правилами, передбаченими ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування», де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок 20 років страхового стажу, встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Іншого нормативно-правового акту , який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір немає.

Суд не бере до уваги положення ч.3 ст. 28 вищезазначеного закону, де зазначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 ч.1 цієї статті , застосовується виключено для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим законом, оскільки наявність такої норми за відсутності іншого мінімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституційної гарантії та право на отримання пенсії і щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, як це встановлено ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-Х11.

Таким чином, при розрахунку державної та додаткової пенсії, передбачених ст. ст. 50 та 54 Закону № 796-Х11,застосуванню підлягає розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений у законі про Державний бюджет України на відповідний рік, виходячи з якого визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Як вбачається із заперечень відповідача , розрахунок пенсії позивачу УПФ провело, виходячи з Постанови КМУ від 530 від 22.05..2008 року «Про деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян»та постанови КМУ «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян № 654 від 16.07.2008 року».

Порядок обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв»язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджено Постановою КМУ від 30.05.1997 року № 523. Ця постанова є чинною, її положення стосовно критеріїв обчислення розмірів пенсії відповідають змісту ст. ст. 50, 53 Закону № 796-Х11, в пункті 2 Постанови від 03.01.2002 року № 1 Кабінет Міністрів України встановив розміри сум, з яких проводиться розрахунок пенсій, всупереч положенням зазначених статей закону, при чому ці суми не відповідають розмірам мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов»язковість яких видана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, за конституційними нормами , виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що при визначенні розміру пенсії позивачеві застосуванню підлягають ч.1 ст. 50 та ч.4 ст. 54 Закону 796-Х11, а не Постанова КМУ від 03.01.2002 року № 1 № «Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету».

Судом встановлено, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії та інвалідом ІІ групи захворювання, пов»язаного з виконанням обов»язків військової служби по ліквідації наслідків аварії, що підтверджується посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи ОСОБА_1 Б №092520 та довідкою МСЕК № 0398810.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин та також у старості та в інших випадках передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров»я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання та трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі № 796-Х11.

Статтею 49 Закону № 796-Х11 передбачено, що пенсії особам, віднесених до категорії 1,2,3,4 встановлюються у вигляді:

А) державної пенсії;

Б) додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров»ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції закону України від 06.06.1996 року № 203/1996- ВР у всіх випадках розмір пенсії для інвалідів ІІ групи , щодо яких встановлено зв»язок з Чорнобильською катастрофою не може бути нижчим 8 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 50 зазначеного Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 06.06.96р. № 230/96-ВР особам, віднесеним до категорії 1, які є інвалідами ІІ групи, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком.

Ч.3 ст. 22 Конституції України встановлено, що прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускає звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Таким чином, право на отримання пенсії в розмірі не менше ніж 8 мінімальних пенсій за віком, передбачених ст. 54 Закону №796-Х11, у позивача з часу звернення позивача до відповідача з заявою про проведення перерахунку, а саме з 19.01.2011 року , а реалізація цього права не залежало від розміру доходів отримувача чи наявності фінансування з бюджету, а мала безумовний характер.

Відповідно до ч.3 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України від 05.10.2006 року № 231-У встановлено, що у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсій, визначений відповідно до ст. 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, особам віднесеним до категорій 1,2,3,4 розмір щомісячної компенсації сім»ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи. Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового прожиткового мінімуму.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»мінімальний розмір пенсії за віком встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначену законом.

Вимоги позивача щодо зобов»язання відповідача в подальшому проводити перерахунок пенсії задоволенню не підлягають, оскільки судове рішення повинно бути наслідком чинного правового регулювання та спрямовано на відновлення порушених прав, свобод та інтересів. Виходячи із змісту законодавства воно не може в майбутньому регулювати суспільні відносин.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд вважає за можливе судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 8-14, 71, 159, 160-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково .

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, встановленої ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи»та ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальообов»язкове державне пенсійне страхування».

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави здійснити перерахунок державної пенсії ОСОБА_1 відповідно до ч.4 ст. 54 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та з врахуванням приписів ст. 67 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи , ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»по другій групі інвалідності в розмір не нижче 8 мінімальних пенсій за віком за період з 19 січня 2011 року та провести виплату нарахованих сум.

Зобов»язати Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Полтави здійснити перерахунок додаткової пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 50 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з врахуванням приписів ст. 67 Закону України „Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ст. 28 Закону України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування»по першій групі інвалідності в розмірі 75 % мінімальних пенсій за віком за період з 19 січня 2011 року та провести виплату нарахованих сум.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Постанова підлягає негайному виконанню

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя Т.В. Шаповал

Суддя Шаповал Т. В.