Справа № 826/25116/15
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-07-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 липня 2016 року № 826/25116/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шулежка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Ворлд Грейн Юкрейн (далі - позивач, ТОВ «Нью Ворлд Грейн Юкрейн») до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21.08.2015 № , яким збільшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4 504 809 грн. та від 21.08.2015 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 2 750 926,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки в акті перевірки від 07.08.2015, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, містять відомості щодо виявлених порушень, факт існування яких не підтверджений належними засобами доказування та допустимими доказами, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено всупереч законодавству, що регулює спірні правовідносини. На думку позивача, відповідач безпідставно прийшов до висновку про неправомірне формування ним витрат за наслідками господарських операцій із контрагентом ПП «Ан Транс», оскільки первинні бухгалтерські документи були оформлені належним чином та у відповідності до вимог законодавства, відтак висновки, покладені в основу оскаржуваних рішень, є безпідставними, а податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких пояснив, що в ході перевірки встановлено, що у відношенні директора ПП «Ан Транс» Приморським районним судом м. Одеси постановлено вирок за ч.1 ст.205 КК України, в тому числі у зв'язку із придбанням суб'єкту підприємницької діяльності (ПП «Ан Транс») шляхом реєстрації одноособовим засновником товариства без наміру займатися підприємницькою діяльністю. Крім того, ПП «Ан Транс» не знаходиться за юридичною (податковою) адресою, не володіє основними засобами (складськими приміщеннями, транспортними засобами), трудовими ресурсами, що унеможливлює виконання підприємницької діяльності у задекларованих обсягах. Зважаючи на правомірність, на його думку, оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ТОВ «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» () взято на податковий облік в органах державної податкової служби 25.11.1999 за № 11936/2166, на час перевірки товариство перебувало на обліку в Міжрегіональному ГУ ДФС - Центральному офісі з обслуговування ВП.

У період, за який проводилась перевірка, відповідно до свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість від 11.03.2011 №100327491, виданого в СДШ у м. Києві по роботі з ВПП, індивідуальний податковий номер - 98, позивач зареєстрований платником податку на додану вартість.

Як видно з матеріалів справи, відповідачем на підставі п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України згідно постанови старшого слідчого з ОВС першого ВКР СУФР ГУ ДФС в Одеській області старшого лейтенанта податкової поліції Шишлова В.А. від 29.01.2015 та відповідно до наказу відповідача від 28.07.2015 №671 проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам з ПП «Ан Транс» () за період з 01.01.2013 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 07.08.2015 № 38/28-10-40-50/30577181.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до неправомірного віднесення до складу валових витрат у 2013 році витрат пов'язаних з придбанням товарів у ПП «Ан Транс», які не спричиняють реального настання правових наслідків на суму 15 898 184,00 грн. Дане порушення призвело до завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2013 рік на суму 4 504 809,00 грн. та до завищення податку на прибуток за 2013 рік на суму 2 164 741,00 грн.

Не погодившись із вищезазначеними висновками за актом перевірки ТОВ «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» надало до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центрального офісу з обслуговування великих платників заперечення до акту, за результатами розгляду яких листом від 19.08.2015 № 20396/10/28-10-40-5-16 товариству повідомлено про залишення висновків акту від 07.08.2015 № 38/28-10-40-50/30577181 без змін.

Згідно з висновками, викладеними в акті перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.08.2015 № , яким збільшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 4 504 809 грн. та від 21.08.2015 № , яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на загальну суму 2 750 926,25 грн.

Позивач, вважаючи, що податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм податкового законодавства, звернувся до суду з відповідним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХIV.

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Частинами 2, 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат підприємства мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд звертає увагу на правову позицію Вищого адміністративного суду України, викладену у листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11, а саме: «будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції».

Отже, підставою для виникнення права на формування валових витрат є не тільки наявність усіх передбачених законодавством для даного виду господарських відносин первинних документів, а й реальність господарських операцій, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах, що надають право на визначення об'єкта оподаткування.

З матеріалів справи вбачається, що TOB «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» є компанією, яка здійснює оптову закупівлю та продаж зернових.

В перевіряємому періоді між TOB «Нью Ворлд Грейн Юкрейн», в особі генерального директора Жана-Марка Філуза (Покупець) та ПП «Ан Транс», в особі директора ОСОБА_3 (Продавець) укладено ряд договорів купівлі-продажу: від 12.04.2013 № КФ 13/1703 AT на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 303.700 МТ на суму 583 104,00 грн., від 26.04.2013 № КФ 13/1752 AT на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 39.480 МТ на суму 77 578,20 грн., від 10.05.2013 № КФ 13/1786 AT на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 427.120 МТ на суму 837 155,20 грн., від 14.05.2013 № 12/1792 AT на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 48.180 МТ на суму 94 432,00 грн., від 15.05.2013 № 12/1796 AT на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 130.460 МТ на суму 255 701,60 грн., від 27.05.2013 № КФ 13/1343 AT на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 83.880 МТ на суму 167 760,00 грн., від 07.06.2013 № КФ 13/1897 AT на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 177.500 МТ на суму 362 100,00 грн., від 24.09.2013 № КФ 13/19 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 156.460 МТ на суму 217 090,20 грн., від 25.09.2013 № КФ 13/25 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 79.680 МТ на суму 109 958,40 грн., від 26.09.2013 № КФ 13/28 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 77,080 МТ на суму 106 370,40 грн., від 27.09.2013 № КФ 13/30 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 491.580 МТ на суму 678 380,00 грн., від 30.09.2013 № КФ 13/42 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 281.440 МТ на суму 388 387,20 грн., від 30.09.2013 № КФ 13/43 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 43.240 МТ на суму 59 671,20 грн., від 01.10.2013 № КФ 13/50 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 210.260 МТ на суму 292 261,40 грн., від 02.10.2013 № 13/60 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 366.160 МТ на суму 513 832,33 грн., від 03.10.2013 № КФ 13/65 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 143.540 МТ на суму 200 956,00 грн., від 04.10.2013 № КФ 13/80 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 494,054 МТ на суму 681 794,52 грн., від 04.10.2013 № КФ 13/81 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 420.880 МТ на суму 589 232,00 грн., від 07.10.2013 № КФ 13/98 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 42,635 МТ на суму 58 836,30 грн., від 07.10.2013 № КФ 13/99 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 250.640 МТ на суму 348 389,60 грн., від 08.10.2013 №КФ 13/111 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 584.855 МТ на суму 807 099,90 грн., від 09.10.2013 №КФ 13/123 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 502.005 МТ на суму 692 766,90 грн., від 10.10.2013 №КФ 13/133 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 400.849 МТ на суму 553 171,62 грн., від 10.10.2013 № КФ 13/133 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 400.849 МТ на суму 553 171,62 грн., від 11.10.2013 № КФ 13/140 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 278.035 МТ на суму 383 688,30 грн., від 22.10.2013 № КФ 13/162 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 85.800 МТ на суму 119 262,00 грн., від 24.10.2013 №КФ 13/169 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 618.368 МТ на суму 865 715,20 грн., №КФ 13/172 від 25.10.2013 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 840.447 МТ на суму 1 176 625,80 грн., від 28.10.2013 № КФ 13/177 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 34.500 МТ на суму 46 920,00 грн., від 04.11.2013 № КФ 13/196 на купівлю кукурудзи 3-го класу у розмірі 36.020 МТ на суму 49 887,70 грн.

За змістом вищезазначених договорів Продавець взяв на себе зобов'язання поставити Покупцю у встановлений термін товар (кукурудза, походження Україна), а Покупець - прийняти та оплатити товар (п.1.1).

Відповідно до п.3.1 зазначених Договорів Продавець виконує поставку товару, зокрема, на умовах СРТ автомобільним транспортом. Документи, які супроводжують вантаж при відправленні автомобільним транспортом: товаротранспортна накладна (оригінал) (п.3.2).

Згідно п.2.4 Договорів сторонами встановлено ціну в гривнях.

Відповідно до п.4.1 Договорів, при відправленні автомобільним транспортом - шляхом перерахування 100% вартості товару на розрахунковий рахунок Продавця протягом 3-х банківських днів після приймання вантажу та надання останнім наступних документів:

товаротранспортна накладна (оригінал);

довідка терміналу, що підтверджує фактично прийняту вагу та якість (копія);

рахунок-фактуру (копія);

видаткова та податкова накладні (копія). Дата видачі накладних повинна відповідати даті приймання товару терміналом;

квитанція №1, що підтверджує реєстрацію податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних, у разі поставки товару з ПДВ, розмір якого перевищує 10 000,00 грн. (копія);

свідоцтво платника ПДВ ФОП/підприємства (копія);

для ФОП - платіжне доручення про переплату податку з доходів фізичних осіб за поточний квартал (копія);

для ФОП паспорт (копія).

Пунктом 5.1 Договорів визначено, що партія товару вважається переданою Продавцем та прийнято Покупцем: по якості - остаточна якість відповідно до якості, визначеної лабораторією терміналу; по кількості - остаточна кількість відповідно до даних, визначених тарміналом при зважуванні.

До матеріалів справи додані копії відповідних договорів, які підписані від імені Сторін: з боку Покупця - генеральним директором Жаном-Марком Філуза та з боку Продавця - директором ОСОБА_3

На підтвердження виконання умов вказаних договорів та руху товару позивачем надано первинні документи, а саме виставлені ПП «Ан Транс» рахунки-фактури, банківські виписки про оплату позивачем сум, вказаних у рахунках продавця, товарно-транспортні накладні, в підтвердження поставки та відображення податкового зобов'язання оформлені податкові та видаткові накладні, а також докази відвантаження товару на експорт (контракти, акти прийому-передачі товару, інвойси, вантажні митні декларації, складські квитанції на зерно тощо).

З огляду на матеріали справи, протягом 2013 року ТОВ «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» задокументовано обсяг постачання продукції (кукурудза врожаю 2013 року) по вищезазначеним договорам на загальну суму 15 898 184,13 грн.

Разом з тим, як зазначив відповідач, до нього надійшла постанова від 29.01.2015 старшого слідчого з ОВС першого ВКР СУФР ГУ ДФС в Одеській області, старшого лейтенанта податкової міліції Шишлова В.А. про призначення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» (код 30577181) з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах з ПП «Ан Транс» (код 36154115) за період: з 01.01.2013 по 31.12.2013 з урахуванням документів та доказів, зібраних в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №000149 від 27.06.2014.

У провадженні слідчого управління ФР ГУ ДФС в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000149 від 27.06.2014 щодо службових осіб ТОВ «Іст Грейнс» за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.212, ч.5 ст.191, ч.2 ст.15 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ТОВ «Іст Грейнс» (код 37007918) шляхом незаконного завищення валових витрат по фінансово-господарським операціям з ПП «Ан Транс» (код 36154115) протягом 2013 року, умисно ухилились від сплати податку на прибуток на загальну суму 2 870 тис.грн.

Також встановлено, що ПП «Ан Транс» за юридичною (податковою) адресою не знаходиться. Проведеними заходами встановити фактичне місцезнаходження підприємства не виявилось можливим. Основні засоби ведення фінансово-господарської діяльності, а саме складські, виробничі приміщення, транспортні засоби, фактичні трудові ресурси на підприємстві відсутні. Засновником та директором ПП «Ан Транс» являється ОСОБА_3, який придбав дане підприємство з метою прикриття незаконної діяльності.

При цьому, згідно акту перевірки від 07.08.2015 № 38/28-10-40-50/30577181 податковим органом зроблено висновок про те, що вищезазначені господарські операції не мають ознак реальності внаслідок дефектності первинної документації, пославшись на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 по справі № 522/20533/14-к, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 27.10.2014, укладену між підозрюваним ОСОБА_3, 1990 року народження, та прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції прокуратури Одеської області Учителем Г.О.

Зокрема досудовим розслідуванням, що приватне підприємство «Ан Транс» (код 36154115) зареєстровано 15.10.2008 у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за адресою: м. Одеса, вул. Старицького, буд. 10а, та отримано свідоцтво про державну реєстрацію, про що здійснено запис у Єдиному державному реєстрі фізичних та юридичних осіб-підприємців за №0033705; 16.10.2008 зареєстровано та поставлено на облік як платника податків в ДПІ у Приморському районі м. Одеси ДПА України в Одеській області та 24.11.2008 видано свідоцтво платника податку на додану вартість за №100152104.

В січні 2013 року ОСОБА_3, не маючи наміру займатись підприємницькою діяльністю, переслідуючи корисливу мету на отримання грошової винагороди в розмірі 100 доларів США (800 гривень), надав згоду невстановленій слідством особі перереєструвати на своє ім'я приватне підприємство «Ан Транс».

Згідно протоколу № 30/01 Загальних зборів учасників ПП «Ан Транс» від 30.01.2013, ОСОБА_3 включений до складу учасників Підприємства та отримав 100 відсотків статутного капіталу ПП «Ан Транс», чим самим став одноособовим засновником підприємства.

Також ОСОБА_3 засвідчив своїм підписом Статут ПП «Ан Транс» в новій редакції, затверджений протоколом № 30/01 Загальних Зборів Учасників ПП «Ан Транс» від 30.01.2013, на підставі чого здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів ПП «Ан Транс» у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції за №8033705. В лютому-березні 2013 року ОСОБА_3 відкрив поточні рахунки ПП «Ан Транс» у АТ «Фінростбанк» та ПАТ «КБ «Надра».

В подальшому, після виконання необхідних дій, які пов'язані з перереєстрацією підприємства, всі реєстраційні та засновницькі документи, а також печатку ПП «Ан Транс» ОСОБА_3 передав невстановленій слідством особі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205 КК України визнав повністю та підтвердив, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Вищезазначеним вироком Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2014 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205 КК України. Вирок набрав законної сили 07.12.2014.

Суд враховує, що передбачене ч.1 ст.72 КАС України звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні встановлює обов'язок суду враховувати такі обставини при вирішенні даної справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність преюдиційних підстав для визнання укладених ПП «Ан Транс» в особі ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу сільськогосподарської продукції нікчемними в силу статей 219, 228 Цивільного кодексу України, оскільки вироком встановлено, що ОСОБА_3 після створення ПП «Ант Транс», жодних інших дій щодо ведення фінансово-господарської діяльності вказаного підприємства не вчиняв.

При цьому суд враховує правову позицію Вищого адміністративного суду України, висловлену в листі від 20.07.2010 № 1112/11/13-10, відповідно до якої: з урахуванням вимог статей 219, 228 Цивільного кодексу України суд повинен виходити з того, що договір, який суперечить публічному порядку, є нікчемним, а отже, не породжує передбачених ним правових наслідків. Визнання такого договору недійсним у суді не вимагається. Тому за наявності відповідних обставин суди повинні в мотивувальній частині судового рішення вказувати на нікчемність відповідних договорів і розглядати податкові наслідки вчинення відповідних дій без урахування наявності цивільно-правового договору.

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 (справа № 21-421а11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Отже, оскільки у справі, яка розглядається, містяться відомості, що ОСОБА_3 - засновник та директор ПП «Ан Транс» заперечує свою участь у створенні та діяльності ПП «Ант Транс», зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, то перевірка та встановлення такої обставини має значення для правильного вирішення спору.

Стаття 205 КК України встановлює відповідальність за дії, які з зовнішнього боку є цілком легальними. При цьому особи, які стоять за створеним або придбаним суб'єктом підприємництва, насправді мають на меті не зайняття повноцінною, самодостатньою підприємницькою діяльністю, а зовсім інше - прикриваючись комерційною юридичною особою як ширмою, вони прагнуть приховати свою незаконну діяльність.

Незаконною діяльністю, прикрити яку прагнуть особи, винні у фіктивному підприємництві, визнається, зокрема: легалізація доходів, отриманих злочинним шляхом; одержання кредитів нібито для здійснення підприємницької діяльності; ухилення від сплати податків; конвертація безготівкових коштів у готівку; ведення недобросовісної конкурентної боротьби; монополізація ринку товарів і послуг; одержання в оренду приміщень і земельних ділянок з метою їх використання для інших потреб, відмінних від легального підприємництва; залучення коштів населення з їх подальшим використанням у власних інтересах, приховування ролі фактичного інвестора у придбанні певного об'єкта тощо.

Згідно наявної в матеріалах справи копії протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 10.09.2014, проведеного в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000149, останній пояснив, що будь-яких документів від імені ПП «Ан Транс» не підписував. При цьому ОСОБА_3 зазначив, що розумів, що ПП «Ан Транс» займається незаконною діяльністю, оскільки він, як головна особа на підприємстві - засновник та директор, не приймав участі в господарській діяльності ПП «Ан Транс».

Також, свідок пояснив, що на ведення від його імені фінансово-господарської діяльності ПП «Ан Транс» нікого не уповноважував. Особисто він жодної діяльності як директор не здійснював, рухом коштів по рахунку не керував, товарів ніде не купував та не реалізовував, жодних документів фінансово-господарської діяльності ПП «Ан Транс» після відкриття рахунків у банку не складав та не підписував, печаткою не користувався.

На підставі викладеного податковим органом зроблено висновок проте, що фінансово-господарська діяльність ПП «Ан Транс» здійснюється поза межами правового поля, що у свою чергу свідчить про ненабуття належним чином цивільної праводієздатності ПП «Ан Транс», господарські операції ПП «Ан Транс» вчинялись невстановленими слідством особами з метою прикриття незаконної діяльності із переведення безготівкових коштів у готівку, що підтверджується вищевказаними поясненнями, а всі складені на виконання вищевказаних договорів звітні документи не посвідчують фактів придбання товару, що унеможливлює віднесення товариством задокументованих грошових переказів до складу витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування.

Предметом доказування у цій справі, який пов'язаний із формуванням сум витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення зазначених витрат.

На думку колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 01.09.2009 №21-1258во09), докази, на які посилається позивач у справі (податкові накладні, акт виконаних робіт), є обов'язковими, але не вичерпними, оскільки предмет доказування у справах цієї категорії становлять обставини, що підтверджують або спростовують обґрунтованість визначення податкового кредиту.

У постанові від 08.09.2009 Верховний Суд України зазначив, що надання податковому органу належним чином всіх оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковим органом не встановлено та не доведено, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Про необґрунтованість податкової вигоди можуть також свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема, про наявність таких обставин: - неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; - відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; - облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для даного виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; - здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку.

Вищий адміністративний суд України неодноразово звертав увагу на те, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку (ухвала від 24.04.2014 № К/800/29370/13). При цьому суд касаційної інстанції підкреслив, що якщо позивач без поважних причин ухиляється від надання доказів на вимогу суду, а наявних у справі матеріалів недостатньо для спростування підтверджених належними доказами висновків контролюючого органу, покладених в основу ухваленого ним спірного рішення, у позові платника податків може бути відмовлено.

Твердження представника позивача про те, що договори купівлі-продажу сільськогосподарської продукції були спрямовані на реальне настання правових наслідків, з урахуванням викладеного, не можуть вважатись розумним поясненням через їхню низьку ймовірність, адже всі задокументовані дії (укладення договорів, виписка видаткових та податкових накладних, рахунків-фактур) на виконання договорів з боку Продавця - ПП «Ан Транс» виконувались за підписом ОСОБА_3 (які ним не вчинялись) та з використанням печатки підприємства, яка була передана ним невстановленій слідством особі.

Згідно пояснень представника позивача, останній наголошує на бездоказовості висновків податкового органу щодо нереальності господарських операцій, посилаючись на покладені в їх основу припущення та фактично зважаючи на презумпцію дійсності. При цьому в обґрунтування протилежного позивач не наводить переконливу аргументацію, а надає пакет документів для документування господарських операцій, як достатній для цілей оподаткування, більшість з якої пов'язана із подальшою реалізацією придбаного товару. При цьому суд критично оцінює вищезазначену документацію, оскільки остання жодним чином не свідчить про фактичність (реальність) виконання договорів, укладених із ПП «Ан Транс». Зокрема, реалізація позивачем аналогічного товару на користь інших контрагентів не доводить факту придбання цього товару саме у ПП «Ан Транс», оскільки відповідний товар (кукурудза 2013 р. врожаю) не визначений індивідуальними ознаками і надані до суду документи не доводять його походження від ПП «Ан Транс». Товар «кукурудза врожаю 2013 р.» визначений тільки кількісно (числом, вагою, мірою) і характеризується ознаками, спільними для всіх речей такого роду, - отже визначений лише родовими ознаками.

При цьому суд відхиляє посилання позивача на судові рішення, в яких надана оцінка вироку, зокрема на те, що визнання винним ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.205 КК України, не виключає можливості здійснення ПП «Ан Транс» реальних господарських операцій. Водночас, в даному випадку суд враховує, що згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_3, останній пояснив, що жодної діяльності, як директор ПП «Ан Транс» не здійснював, рухом коштів по рахунку не керував, товарів ніде не купував та не реалізовував, жодних документів фінансово-господарської діяльності ПП «Ан Транс» після відкриття рахунків у банку не складав та не підписував.

У цьому аспекті належить приділити увагу саме правовій позиції Верховного Суду України (постанова від 05.03.2012 № 21-421а11), відповідно до якої сама лише наявність у платника податків податкових накладних, виписаних від імені його контрагентів, не є достатньою підставою для включення сум ПДВ до податкового кредиту, якщо особи, від імені яких складено такі документи заперечують свою участь у створенні та діяльності цих товариств, зокрема, й у підписанні будь-яких первинних документів, отже, виписані від їх імені податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Натомість, всі складені на виконання договорів купівлі-продажу сільськогосподарської продукції з боку Продавця - ПП «Ан Транс» підписані ОСОБА_3, який заперечує свою причетність до ведення господарської діяльності, що нівелює правове значення відповідної первинної документації, позбавляючи останню належності доказовості.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

При вирішенні податкових спорів презюмується добросовісність платника податку, і, відповідно, обґрунтованість отриманої ним податкової вигоди (тобто зменшення податкового зобов'язання).

Однак, податковий орган може довести, що отримана платником податку податкова вигода є необґрунтованою. Так, податкова вигода може бути необґрунтованою, зокрема, якщо для цілей оподаткування враховані операції не у відповідності з їх дійсною економічною метою чи враховані операції не обумовлені розумними економічними чи іншими причинами (метою ділового характеру). При цьому діловою метою діяльності платника податку може бути отримання економічного ефекту, однак податкова вигода не є самостійною діловою метою.

Для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій платника податку судам слід: з'ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; визначити об'єктивний зміст вчинених операцій у порівнянні із задекларованим; підтвердити або спростувати добросовісність позивача, у зв'язку з тим, що його контрагенти мають дефекти правового статусу; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

Вирішуючи спір, суд враховує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Також суд бере до уваги, що хоча чинне податкове законодавство не встановлює конкретного переліку документів, складенням яких має оформлюватися господарська операція, документування господарської операції має відповідати законодавчо установленим вимогам щодо оформлення такої операції, договірним умовам.

Суд враховує, що презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширеною на реальність господарських операцій. До загальновизнаних у світі дієвих механізмів, завдяки яким здійснюється аналіз господарських угод, виявлення та класифікація протиправних схем та методик незаконного ухилення від сплати податків, відносяться спеціальні судові доктрини.

Сутність доктрини ділової мети полягає в тому, що передбачені податковим законодавством податкові вигоди поширюються лише на операції, які мають розумну економічну причину.

Доктрина ділової цілі («business purpose doctrine») вперше була застосована у справі Gregory v. Helvering, де Верховний суд США постановив, що будь-яка угода, вчинена із податковими мотивами (tax-motivated transaction) повинна мати ділову мету. Доктрина ділової мети застосовується в межах доктрини економічної сутності («economic substance doctrine»), сутність якої полягає в тому, що суд вправі відмовити платнику у наданні податкової вигоди, якщо операція, що вчиняється не призводить до інших, крім зниження податкового тягаря, змін економічного стану платника («economic position»).

«Недобросовісна практика» має місце, якщо одночасно виконані дві умови: угоди призводять до одержання податкової вигоди, надання якої суперечить меті податкового законодавства; низкою об'єктивних факторів підтверджується, що істотною метою угод є одержання податкової вигоди.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Аналогічну правову позицію висловлено колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постанові від 22 вересня 2015 року № 21-1359а15, висновки якої враховуються судом при застосуванні правової норми до спірних правовідносин в силу ч.2 ст.161 КАС України.

Згідно з ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 р. Суд вважає, що загальні інтереси спільноти полягають у підтриманні фінансової стабільності системи оподаткування ПДВ разом із її сукупністю нормам щодо нарахування ПДВ до сплати, податкових пільг, податкового кредиту та відшкодування ПДВ. Основними елементами підтримання такої стабільності слід визнати повне і своєчасне виконання усіма платниками ПДВ своїх зобов'язань щодо декларування та сплати ПДВ та, в кінцевому результаті, запобігання будь-яких видів шахрайських зловживань у вказаній системі. Щодо цього Суд визнав, що необхідно покладати край спробам зловживання у сфері оподаткування і що з метою попередження таких зловживань може бути розумним передбачати у національному законодавстві вимоги особливої обачливості для платників ПДВ.

У п. (b) «Порушення справедливого балансу між конкуруючими інтересами» Суд відзначив, що необхідно оцінити, чи заходи, вжиті зі сторони держави з метою підтримання фінансової стабільності системи оподаткування ПДВ і викорінення шахрайських зловживань в даній системі, були співрозмірними праву компанії-заявника на мирне користування своєю власністю.

Згідно п.38 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Інтерсплав» проти України» від 09.01.2007 р. Суд нагадав, що держави мають широкі межі самостійної оцінки у визначенні того, у чому полягає публічний інтерес, оскільки національний законодавчий орган, реалізуючи соціальну та економічну політику, має широке коло повноважень. Однак такі межі оцінювання не є абсолютними, і їх застосування підлягає перегляду органами Конвенції (див. рішення у справі "Lithgow and Others v. the United Kingdom" від 8 липня 1986 року, Серія А, N 102, стор. 50 - 51, пп. 121 - 122). На думку Суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань.

Враховуючи вищевикладене, зокрема той факт, що відповідні положення про податкові штрафи передбачають певні засоби захисту, які ґрунтуються на суб'єктивних ознаках, та важливість наявності ефективної системи оподаткування для державних фінансових інтересів, - суд зазначає, що презумпції, застосовувані при розгляді питань податкових санкцій, використані відповідачем в належних межах. Втім, відповідний висновок вимагає від суду враховувати нюанси і не бути занадто деструктивним в оцінці кожного доводу щодо наявності підстав для скасування податкового штрафу чи звільнення від його сплати.

Наведені обставини у сукупності та взаємозв'язку з фактами неподання позивачем доказів фактичного вчинення дій у процесі виконання розглядуваних операцій, були цілком об'єктивно оцінені співробітниками податкового органу як доказ безтоварності цих операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку підприємства.

Суд погоджується з висновками за актом перевірки про те, що результати, відображені у даних податкового обліку позивача за господарськими операціями фактично не настали. А якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.

Перевіряючи обґрунтованість та законність рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що твердження відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи, а відтак, податкові повідомлення-рішення є законними і підстави для їх скасування відсутні.

З огляду на викладене, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Нью Ворлд Грейн Юкрейн» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Окружного адміністративного суду міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя В.П. Шулежко