Справа № 804/15662/15
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Гончарової Ірини Анатоліївни, розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпропетровську адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про зобовязання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду, згідно ухвали Тернівського районного суду ОСОБА_2 від 30.10.2015 року, надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області з вимогами:
- визнати дії Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про видачу ОСОБА_1 посвідки на проживання протиправними;
- зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області надати ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання в Україні, як іноземцю.
В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що є громадянином ОСОБА_3 Казахстан, про що отримано паспорт громадянина №6039147. Тривалий час проживає разом з матірю, яка також є громадянкою ОСОБА_3 Казахстан та на законних підставах проживає в Україні. 23.01.2014 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в оформлені посвідки на постійне проживання, на підставі п.п. 6 п. 17 Порядку оформлення та видачі посвідки на постійне місце проживання, з підстав того, що ОСОБА_1 є громадянином України. Зазначене рішення позивач просить скасувати, з тих підстав, що відповідно до вимог законодавства ОСОБА_3 Казахстан набув громадянство, отже не може бути громадянином України.
Позивач до судового засіданні не зявився. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, у запереченнях на адміністративний позов вказав, що при перевірці наданих позивачем документів для оформлення дозволу на імміграцію в Україні та проведеними Тернівським РС в м.Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області перевірками встановлено, що батько позивача ОСОБА_4 на момент народження сина перебував у громадянстві України та був постійно зареєстрований на території України. Отже позивач є громадянином України, у звязку з чим 23.01.2014р. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в оформлені посвідки на постійне проживання. Також вказав, що позивачу було запропоновано звернутися до Посольства України для оформлення виходу з громадянства України. Посилаючись на викладене, представник відповідача вважає обґрунтованим рішення Головного управління Державної міграційної служби України від 23.01.2014р. про відмову у видачі посвідки на постійне проживання ОСОБА_1
Суд, за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив здійснити розгляд справи за наявними у ній доказами в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_3 Казахстан, що підтверджено паспортом громадянина №6039147, виданий 29.10.2008р. Міністерством юстиції ОСОБА_3 Казахстан.
Відповідно до Свідоцтва про народження від 20.06.1996р., ОСОБА_1 народився 30.05.1996р., місце народження Мангістауська область, Республіка Казахстан; мати - ОСОБА_5 громадянство ОСОБА_3 Казахстан, батько ОСОБА_4, українець.
Згідно Довідки КП «Житлово-експлуатаційної організації №14» №877 від 30.03.2015р. ОСОБА_1 мешкає з матірю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно паспорту громадянина ОСОБА_3 Казахстан №5888610 від 19.06.2008р., виданого Міністерством юстиції ОСОБА_3 Казахстан, ОСОБА_5 є громадянкою ОСОБА_3 Казахстан.
Позивач звернувся до Тернівського РС у м.Кривий Ріг ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про оформлення посвідки на постійне проживання.
23.01.2014 року Головним управлінням Державної міграційної служби України прийнято рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання на підставі п.п.6 п.17 Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012р. №251.
Не погодившись з вищевказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суд із зазначеним позовом.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства регламентує Закон України «Про імміграцію» № 2491-III від 07.06.2001 р.
Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону, імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в'їзду в Україну та виїзду з України регулюються нормами Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VІ).
Пунктом 6 ч.1 ст.1 Закону № 3773-VІ вказано, що іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є громадянином ОСОБА_3 Казахстан, що підтверджено паспортом громадянина №6039147, виданий 29.10.2008р. Міністерством юстиції ОСОБА_3 Казахстан, отже є іноземцем.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначаються Закон України Про громадянство України (далі Закон №2235).
Суд зауважує, що відповідно до ст..14 Закону України «Про громадянство України» дитина, яка є іноземцем або особою без громадянства, один з батьків якої є громадянином України, а другий є особою без громадянства, реєструється громадянином України за клопотанням того з батьків, який є громадянином України.
Дитина, яка є особою без громадянства, один з батьків якої є громадянином України, а другий є іноземцем, реєструється громадянином України за клопотанням того з батьків, який є громадянином України.
Тобто підстави набуття громадянства України дитиною, у зв'язку з перебуванням у громадянстві України її батьків чи одного з них, не обмежені лише фактом громадянства України одного з батьків, а має місце лише за клопотанням відповідного з батьків, який є громадянином України та обліковується з моменту реєстрації набуття особою громадянства України.
З метою організації виконання Закону України Про громадянство України Указом Президента України від 27.03.2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок №215), який визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Відповідно до п.1 розділу І Порядку №215 для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.
Пунктом 90 розділу IV Порядку №215 передбачено, що Головне управління (управління) міграційної служби в Автономній ОСОБА_3 Крим, області, містах Києві та Севастополі перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Закон пов'язує належність особи до громадянства України.
Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Закон пов'язує належність особи до громадянства України, начальник головного управління (управління) міграційної служби в Автономній ОСОБА_3 Крим, області, містах Києві та Севастополі або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.
Відповідно до п.13 Порядку розгляду питань, зв'язаних з громадянством України, затвердженого Указом Президент України №196 від 31.03.1992р., який яки регулював питання визначення належності до громадянства України в період з 31.03.1992р. по 06.11.1997р.) Міністерство внутрішніх справ Кримської АРСР, обласні, Київське і Севастопольське міські управління внутрішніх справ перевіряють правильність оформлення матеріалів з питань громадянства, по кожному клопотанню про зміну громадянства, а також своєму поданню про втрату громадянства запитують думку відповідних органів Служби національної безпеки України, після її одержання матеріали разом з своїм висновком надсилають до Міністерства внутрішніх справ України. По заявах про визначення належності до громадянства України вирішують питання про видачу чи відмову у видачі заявникам паспортів громадян України.
З системного аналізу наведених норм слідує, що факт належності до громадянства України підтверджувався видачею, особі яка зверталася, паспорта громадянина України, а в подальшому рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.
Докази реєстрації набуття ОСОБА_1 громадянства України відповідачем до суду не надані.
Відповідно до положень ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Всупереч цьому, відповідачем не було надано суду доказів, які б вказували на ініціювання позивачем питання щодо встановлення або оформлення його належності до громадянства України, за результатами якого видано паспорт громадянина України або прийнято рішення про встановлення або оформлення належності позивача до громадянства України.
Статтею 3 Закону № 3773-VI визначаються засади правового статусу іноземців та осіб без громадянства та встановлюється, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини. При цьому іноземці та особи без громадянства зобов'язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до ч. 14 ст.4 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Згідно ч.3 ст. 5 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - чотирнадцятій та сімнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.
Відповідно до ч. 14 ст. 5 Закону № 3773-VI підставою для видачі посвідки на тимчасове проживання у випадку, передбаченому частиною чотирнадцятою статті 4 цього Закону, є заява іноземця або особи без громадянства, дійсний поліс медичного страхування та документ, згідно з яким вони, відповідно до права країни походження іноземця або особи без громадянства, вважаються членами сім'ї особи, зазначеної в частинах другій - дванадцятій статті 4 цього Закону. Документ, що підтверджує належність до членів сім'ї, визнається дійсним в Україні у разі його легалізації, якщо інше не передбачено законом чи міжнародним договором України.
Механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання регламентовано Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 251 від 28.03.2012 р.
Згідно п. 17 цього Порядку, рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі:
1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;
2) необхідності охорони здоровя, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;
3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;
4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;
5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобовязання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що повязані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого вїзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання);
6) інших випадках, передбачених законами.
Оскаржувана відмова у видачі позивачу посвідки на постійне проживання в Україні обґрунтовується посиланням саме на пп. 6 п. 17 Порядку.
З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови є належність ОСОБА_1 до громадянства України.
Проте в ході вирішення справи судом не вставлено належність позивача до громадянства України, разом з тим судом встановлено, що позивач є іноземцем - громадянином ОСОБА_3 Казахстан.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Так, під час судового розгляду справи, відповідачем не було доведено правомірності та обґрунтованості прийняття рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог ст..162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.
Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України прийнято від 23.01.2014 року про відмову в оформленні ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання та необхідність зобовязання Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області надати ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання в Україні, як іноземцю.
На підставі викладеного суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.
Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України прийнято від 23.01.2014 року про відмову в оформленні ОСОБА_1 посвідки на постійне проживання.
Зобовязати Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області надати ОСОБА_1 посвідку на постійне проживання в Україні, як іноземцю.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили ОСОБА_6