Справа № 822/774/16
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/774/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року 12:05м. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіБожук Д.А.
при секретаріГненній Ю.І.
за участі:позивача та представників відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

У судовому засіданні проголошено вступну і резолютивну частини постанови згідно ст.160 КАС України.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексу - позивач, ОСОБА_3) звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області (далі по тексту - відповідач, ДПІ у м Хмельницькому), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.02.2016 №/113 та від 02.02.2016 №/114.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті за результатами фактичної перевірки, проведеної з порушенням вимог податкового законодавства України. Вказав, що акт перевірки не містить інформації щодо порушення позивачем законодавства, яка мала б бути підставою для проведення перевірки згідно п.80.2.5 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України). Позивачу не було пред'явлено та не надіслано, всупереч вимогам п.81.1 ст.81 ПК України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, зазначених в направленні на проведення перевірки. Позивач звернув увагу на хибність твердження посадових осіб відповідача щодо належності позивачу кіоску, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в якому проведена перевірка. При цьому кіоск за зазначеною адресою не належить позивачу, та останній не здійснює у ньому господарської діяльності. Фізична особа - ОСОБА_4, зазначений в акті як продавець, не перебуває з позивачем у відносинах трудового чи цивільного характеру.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні та в поданих письмових поясненнях просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначають, що у зв'язку з отриманням інформації щодо порушення позивачем вимог законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, а саме матеріалів про адміністративне правопорушення, вчинене продавцем кіоску, що належить позивачу, ОСОБА_5, на підставі наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області №10 від 13.01.2016 та направлень на перевірку №11 та №12 від 13.01.2016, проведено фактичну перевірку у кіоску "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованому за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачу згідно договору №245 від 04.10.2013. Вказують, що перевірка проведена в присутності продавця ОСОБА_4, який відмовився від підпису акта перевірки. Перед початком перевірки йому було пред'явлено службові посвідчення та направлення, про що свідчить дата, час ознайомлення та його підпис у направлені. За результатами виявлених під час перевірки порушень, винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Закріплений у ч.1 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту - КАС України) принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.4 ст.65 КАС України, свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинна зазначити його ім'я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

Протокольною ухвалою від 07.06.2016 задоволено клопотання позивача про виклик у судове засідання в якості свідка ОСОБА_4 та зобов'язано ОСОБА_3 забезпечити його явку. Крім того, з врахуванням вимог ч.4 ст.65 КАС України, ОСОБА_3 подана заява із зазначенням адреси місця проживання ОСОБА_4.

У судові засідання 17.06.2016 та 01.07.2016 позивач не забезпечив явки свідка.

Згідно ч.2 ст.40 КАС України, особи, які беруть участь у справі, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі, які не можуть з поважних причин прибути до суду, зобов'язані завчасно повідомити про це суд.

В той же час, ані позивач, ані свідок не скористалися наданими їм процесуальними правами та причин неявки свідка суду не повідомили.

Особливість адміністративного судочинства полягає у більш активній ролі суду. Так, ч.4 ст.11 КАС України визначено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

На виконання ч.4 ст.11 КАС України, суд направляв на адресу ОСОБА_4, зазначену у поданій позивачем заяві та зазначену в аті перевірки, які є ідентичними, повістки, які повернуті до суду з відміткою Укрпошти "за зазначеною адресою не проживає". Згідно відповіді відділу адресно-довідкової роботи УДМС України від 21.06.2016, ОСОБА_4 не значиться. Зазначене унеможливлює застосування до ОСОБА_4 передбаченого п.4 ч.1 ст.269 КАС України такого заходу процесуального примусу як привід.

За змістом ч.1 ст.129 КАС України, якщо в судове засідання не прибув свідок, суд заслуховує думку осіб, які беруть участь у справі, про можливість продовження судового розгляду справи за відсутності свідка, який не прибув, та постановляє ухвалу про продовження судового розгляду або про оголошення перерви.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про реалізацію закріплених в ст.11 КАС України, з врахуванням вимог ч.1 ст.129 КАС України, принципів змагальності та офіційності в частині надання ОСОБА_3 можливості підтвердити фактичні обставини справи показами свідка.

Заслухавши позивача, представників відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку і сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити з огляду на наступне.

Згідно п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п.п.75.1.3. п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки встановлено ст.80 ПК України.

Згідно п.80.1 ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пунктом 80.2. ст.80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Згідно п.п.80.2.5 п.80.2. ст.80 ПК України, фактична перевірка може проводитися у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Суд встановив, що контролюючим органом отримано інформацію щодо порушення позивачем вимог законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, а саме матеріалів про адміністративне правопорушення, вчинене продавцем кіоску, що належить позивачу, ОСОБА_5, а саме протоколу про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 156 КУпАП ХМ №000512, постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради №3 від 17.02.2015, пояснення продавця, пояснення неповнолітнього ОСОБА_6

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що в акті перевірки не зазначені підстави для її проведення, а саме відсутнє зазначення конкретної отриманої контролюючим органом інформації та яким чином вона отримана, оскільки такі вимоги чинним законодавством не передбачені, а зі змісту наказу можливо ідентифікувати передбачену законодавством фактичну підставу для призначення відповідної перевірки з огляду на існування в його тексті посилань на пункти ПК України.

На підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, з метою здійснення контролю за дотриманням вимог законодавства під час провадження діяльності, пов'язаної з обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів, в.о. начальника Головного управління ДФС у Хмельницькій області видано наказ № 10 від 13.01.2016 про проведення фактичної перевірки у суб'єкта господарювання ОСОБА_3

Пунктом 80.5. ст.80 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Згідно п.81.1 ст.80 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

З аналізу даних правових норм слідує, що у посадової особи контролюючого органу виникає право приступити до проведення фактичної перевірки за наявності підстав для її проведення, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених ПК України, направлення на проведення перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення. При цьому одним із обов'язкових реквізитів направлення та наказу є зазначення суб'єкта господарювання, щодо якого призначається перевірка.

Зі змісту наказу №10 від 13.01.2016 та направлень від 13.01.2016 №11 та №12 суд приходить до висновку про зазначення в них про проведення фактичної перевірки у суб'єкта господарювання ОСОБА_3

Суд критично оцінює твердження позивача щодо оціночності суджень відповідача про належність ОСОБА_3 кіоску за адресою: АДРЕСА_1 та не здійснення останнім в ньому господарської діяльності з врахуванням наступного.

Згідно договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди від 04.10.2013 №245, позивачу визначено об'єкт особистого строкового сервітуту, а саме надано територію з метою розміщення та використання для провадження підприємницької діяльності тимчасової споруди - кіоску для торгівлі продовольчими товарами площею 5,4 м2 у АДРЕСА_1. Строк дії даного договору з 04.10.2013 по 16.09.2016 (п.2.2 договору). Крім того, відповідність кіоску в якому проведена перевірка тому, щодо якого укладено договір від 04.10.2013 №245 підтверджується співставленням наданих фотоматеріалів та паспорту прив'язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності.

20.11.2015 між позивачем (орендодавець) та ОСОБА_7 (орендар) укладено договір оренди кіоску, розташованого по АДРЕСА_1 загальною площею 5,2 м2.

Тобто, на час проведення перевірки, саме позивачу належав кіоск, в якому проведена перевірка.

Разом з тим, суд відхиляє посилання позивача на договір оренди як на підтвердження неналежності йому зазначеного в договорі кіоска та не вчинення безпосередньо ним правопорушення. Так, даний договір не був наданий ані під час проведення перевірки, ані до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Хмельницької міської ради під час розгляду матеріалів адміністративної справи, ані до ДПІ у м Хмельницькому під час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Крім того, навіть наявність цього договору не спростовує можливість реалізації товару з цього торгівельного приміщення позивачем або продавцем.

На підставі викладеного, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що особа, яка використовує приміщення кіоску відповідно до вищевказаного договору має нести відповідальність за вчинене правопорушення.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на рішення Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі "Гінчо проти Португалії" передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Права та обов'язки осіб, які беруть участь у адміністративному процесі, в тому числі права та обов'язки позивача закріплено ст.ст. 49, 51 КАС України, до яких належать, крім іншого, добросовісне користування належними їм процесуальними правами і неухильне виконання процесуальних обов'язків.

Враховуючи наведене вище, дії позивача щодо надання договору оренди у судовому засіданні 01.07.2016, в той час як провадження у справі відкрите 26.04.2016, на думку суду вказуть на можливі ознаки зловживання процесуальними правами з метою ввести суд в оману. У даному випадку може мати місце бажання затягування строків розгляду адміністративної справи через недобросовісне користування позивачем своїми правами, а саме: несвоєчасне надання договору оренди, наданим на підтвердження суттєвих обставин справи, а згодом, надання відомостей, що суперечать даним даного договору в частині невизнання власності на кіоск, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в якому проведена перевірка.

Згідно п.81.1 ст.81 ПК України, при пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Суд встановив, що наказ на проведення перевірки вручений, а службові посвідчення та направлення на проведення фактичної перевірки пред'явлені особі, яка фактично проводить розрахункові операції - продавцю ОСОБА_4, що підтверджується підписами в зазначених направленнях.

На підставі п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, згідно наказу Головного управління ДФС у Хмельницькій області №10 від 13.01.2016 та направлень на перевірку №11 та №12 від 13.01.2016, проведено фактичну перевірку у кіоску "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованому за адресою: АДРЕСА_1, що належить позивачу.

Перевірка проводилася з питань дотримання вимог Закону України від 19.12.95 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.08 №957 "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" та інших нормативно-правових актів, які регулюють ліцензування, виробництво, обіг, зберігання спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів.

Пунктом 80.10. ст.80 ПК України встановлено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Пунктом 86.1. ст.86 ПК України, результати перевірок оформлюються у формі акта, у разі встановлення під час перевірки порушень. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов'язаний його підписати.

За наслідками перевірки складено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами від 15.01.2016 №002/22-01-21/НОМЕР_1 (далі по тексту - акт перевірки від 15.01.2016 №002/22-01-21/НОМЕР_1).

Згідно п.86.3. ст.86 ПК України, у разі відмови платника податків або його законних представників від підписання акта (довідки) посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови.

У зв'язку з відмовою продавця ОСОБА_4 від підписання акту перевірки від 15.01.2016 №002/22-01-21/НОМЕР_1, складено акт про відмову від підпису акта фактичної перевірки.

За результатами розгляду матеріалів перевірки, винесені податкові повідомлення-рішення форми "С":

- від 02.02.2016 №/113, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 19530,00 грн. згідно з п.1 ст.17, т..20 розділу V Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" №265/95-ВР від 06.07.1995 внаслідок порушення п.1 та п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, а саме за не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи 1 грн., оскільки факт порушення встановлено протягом календарного року вперше; подвійної вартості не облікованих тютюнових виробів та алкогольних напоїв за місцем їх реалізації та зберігання;

- від 02.02.2016 №/114, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) в сумі 47600,00 грн. згідно з абз.5, 9 ч.2 ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" №481/95-ВР від 19.12.1995 внаслідок порушення ч.12 ст.15, п.2, п.8 ч.1 ст.15-3 Закону №481/95-ВР, а саме за роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій; за продаж тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років та роздрібну торгівлю тютюновими виробами поштучно.

З приводу тверджень ОСОБА_3 щодо не зазначення в податкових повідомленнях-рішеннях від 02.02.2016 №/113 та від 02.02.2016 №/114 повного найменування позивача, суд зазначає, що окремі недоліки в оформленні документа не можуть бути безумовною підставою для його скасування. В той же час, окремі недоліки, якщо такі є, не повинні змінювати суті спірного рішення, а з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення. Запропонований підхід є універсальним принципом розгляду податкових спорів, відповідно до якого перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Аналогічні висновки містяться в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 №375/11/14-14.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_4 не перебуває з ОСОБА_3 у трудових відносинах та на те, що йому невідома дана особа, суд оцінює критично, так як під час проведення перевірки, саме ОСОБА_4 здійснював торгівлю у кіоску, який згідно договору № 245 від 04.10.2013 та паспорту привязки тимчасової споруди перебуває у користуванні позивача.

Отже, позивачем не доведено безпідставності даної перевірки та не надано доказів порушення вимог чинного законодавства при проведенні фактичної перевірки.

Щодо відповідності податкових повідомлень-рішень від 02.02.2016 №/113 та №/114 нормам чинного законодавства судом встановлено наступне.

Перевіркою встановлено факт реалізації однієї пляшки пива "Проскурівське" по ціні 10,10 грн. та пачки цигарок "Style" по ціні 13,00 грн., при цьому продавцем не було вибито касовий чек. Реєстратор розрахункових операцій або Книга обліку розрахункових операцій (КОРО) в кіоску відсутні. Реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів проводиться без наявності ліцензій на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

На момент перевірки в кіоску, на вітрині знаходились тютюнові вироби на загальну суму 6782,15 грн. (перелік в додатку №1 до акту перевірки) та алкогольні напої (пиво) на загальну суму 2982,40 грн. (перелік в додатку №2 до акту перевірки). Додатки №1 та №2 до акту перевірки підписані продавцем ОСОБА_4 Супровідні документи на товар, який реалізувався на момент проведення перевірки не надані, що є не забезпеченням порядку обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Протоколом про адміністративне правопорушення ХМ №000512 від 23.01.2015, складеним працівником міліції о/у СКМСД Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області, зафіксовано факт реалізації продавцем кіоску "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_5 неповнолітній особі - ОСОБА_6 тютюнових виробів марки "Вінстон" поштучно в кількості 6 штук. Крім того, даний факт підтверджується поясненнями самого продавця, яка зазначила, що 20.01.2015 близько 14 год. 50 хв. продала цигарки молодим хлопцям, не запитавши про їх вік.

Також факт продажу тютюнових виробів підтвердив у своїх поясненнях від 20.01.2015 сам неповнолітній ОСОБА_6, 1999 р.н.

Згідно п.1, п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідно до ст.20 Закону №265/95-ВР, до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.12 ст.15 Закону №481/95-ВР, роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно ст.15-3 Закону №481/95-ВР, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особами, які не досягли 18 років; також заборонено продаж тютюнових виробів поштучно. Продавець пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів зобов'язаний отримати у покупця, який купує пиво (крім безалкогольного), алкогольні напої, слабоалкогольні напої, вина столові або тютюнові вироби, паспорт або інші документи, які підтверджують вік такого покупця, якщо у продавця виникли сумніви щодо досягнення покупцем 18-річного віку. У разі відмови покупця надати такий документ продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових або тютюнових виробів такій особі забороняється.

Відповідно до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від № 2379/12/13-12 від 14.11.2012, адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Статтею 17 Закону №481/95-ВР визначена відповідальність за порушення норм цього Закону.

Відповідно до ст.17 Закону №481/95-ВР, до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень; за порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Частиною 2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд враховує, що відповідачем доведена, а позивачем не спростована, правомірність призначення та проведення перевірки.

Таким чином, з'ясувавши фактичні обставини справи та проаналізувавши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 94, 158-163, 185, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 05 липня 2016 року

Суддя/підпис/Д.А. Божук
"Згідно з оригіналом" Суддя Д.А. Божук