Справа № 805/976/16-а
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - Шишов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року справа №805/976/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Шишова О.О., суддів Сіваченка І.В., Чебанова О.О., при секретарі судового засідання Куленко О.Д., за участю представника позивача Федай О.О.,представника відповідача Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 р. у справі № 805/976/16-а (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапром" до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегапром" (далі- позивач,) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою (з урахуванням уточнень) до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області ( відповідач, апелянт) про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, а саме:

- визнати протиправними дії відповідача з одностороннього припинення договору про визнання електронних документів від 19 грудня 2014року № 191220141, та неприйняття і не реєстрації податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року разом із додатками, податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року разом із додатками, уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, за звітний період, що уточнюється - грудень 2015 року, розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), за період що уточнюється - грудень 2015 року, заяви про відмову/зупинення використання пільги, передбаченої пунктом 45 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України в березні 2016 року.

- зобов'язати відповідача прийняти та визнати в якості податкової звітності податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2016 року разом із додатками, що подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром» у день її фактичного отримання відповідачем 21 березня 2016 року, податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року разом із додатками, що подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром» у день її фактичного отримання відповідачем 20 квітня 2016 року, уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, за звітний період, що уточнюється - грудень 2015року, що поданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром» у день його фактичного отримання відповідачем 15 квітня 2016 року, розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), за період що уточнюється - грудень 2015 року, що подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром» у день її фактичного отримання відповідачем 15 квітня 2016 року, заяву про відмову/зупинення використання пільги, передбаченої пунктом 45 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України в березні 2016року, такою, що подана Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегапром» у день її фактичного отримання відповідачем 20 квітня 2016 року.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегапром» до Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії - було задоволено повністю. Суд першої інстанції виходив з того, що підстав для розірвання договору про визнання електронних документів від 19 грудня 2014 року № 191220141 не було. Спірний договір податковим органом був прийнятий, та в подальшому на підставі нього у позивача приймались податкові документи до лютого 2016 року, що підтверджується квитанціями № 1 та № 2. Крім того, податковий орган у лютому 2016 році повідомив позивача, що договір про визнання електронних документів від 19 грудня 2014 року № 191220141 є дійсним.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, відповідно до платник податків, ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числи вписує свою електронну адресу.23.02.2016 року з ТОВ «МЕГАПРОМ» було розірвано договір, у зв'язку з тим, що в договорі відсутня електронна адреса підприємства, тобто договір не мав всіх необхідних реквізитів.

У судовому засідання представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги просила її задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Звернув увагу, що при укладенні договору визнання електронних документів від 19 грудня 2014 року № 191220141 позивач не зазначив електронну адресу, що встановлено підпунктом 5.3 пункту 5 розділу 3 Інструкції №233.

Представник позивача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм діючого законодавства. Зазначила, що підстав передбачених законом для розірвання договору визнання електронних документів не було.

За правилами частини першої статті 195 КАС України перегляд судового рішення суду першої інстанції здійснюється в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегапром» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 31023892, взятий на облік як платник податків з 22 січня 2001 року, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 3 грудня 2014 року.

19 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір про визнання електронних документів № 191220141, відповідно до якого предметом договору є визнання податкових документів (податкової звітності, реєстрів отриманих та виданих податкових накладних з податку на додану вартість та інших звітних податкових документів), поданих платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису до органу ДПС засобами телекомунікаційного зв'язку або на електронних носіях, як оригіналу. Даний договір був відправлений позивачем до відповідача 19 грудня 2014 року, що підтверджується квитанцією № 1 та прийнятий відповідачем, що підтверджується квитанцією № 2 з відміткою «документ прийнято» та якому присвоєно реєстраційний номер .

Позивачем на підставі діючого договору від 19 грудня 2014 року була направлена до податкового органу податкова декларація з податку на додану вартість за листопад 2014 року з додатками, а саме: розрахунок коригування сум податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість (Д1), що підтверджується квитанцією № 1. Дана декларація з додатками була отримана податковим органом 21 грудня 2014 року, про що свідчить квитанція № 2 з відміткою «прийнято пакет» та присвоєно реєстраційний номер . Також суд встановив, що 22 лютого 2016 року позивачем до податкового органу була подана податкова декларація з податку на додану вартість за січень 2016 року разом з додатками, а саме: розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1), розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), що підтверджується квитанцією № 1. 22 січня 2016 року за реєстраційним номером даний пакет документів був прийнятий відповідачем, що підтверджується квитанцією № 2 з відміткою «прийнято пакет».

23 лютого 2016 року у відповідності до укладеного договору, позивач надіслав до податкового органу податкові накладні від 20 січня 2016 року № 241, № 113 та від 26 січня 2016 року № 225, № 227. Податкові накладні від 20 січня 2016 року № 241 та № 113 податковим органом були прийняті, що підтверджується квитанціями № 1 з відміткою «документ прийнято». Податкові накладні від 26 січня 2016 року № 225 та № 227 не були прийняті податковим органом, про що свідчить квитанції № 2 з відміткою «документ не прийнято», посилаючись на порушення вимог Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказам ДПА України від 10 квітня 2008 року № 233, а саме: - . А також вказано, що розірвано договір про визнання електронної звітності.

21 березня 2016 року позивачем до податкового органу була направлена податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2016 року разом з додатками, а саме: розрахунок коригування сум податку на додану вартість (Д1), розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5). Даний пакет документів відповідачем не був прийнятий, про свідчить квитанція № 1 з відміткою «документ не прийнято», з посиланням на порушення, а саме: порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказам ДПА України від 10 квітня 2008 року № 233, а саме, розірвано договір про визнання електронної звітності.

20 квітня 2016 року позивачем до відповідача була направлена податкова декларація з податку на додану вартість за березень 2016 року разом із додатками, 15 квітня 2016 року позивачем направлений уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, за звітний період, що уточнюється - грудень 2015 року, та розшифровка податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), за період що уточнюється - грудень 2015 року, 20 квітня 2016 року позивачем направлена заява про відмову/зупинення використання пільги, передбаченої пунктом 45 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України в березні 2016 року. Дані документи відповідачем також не були прийняті, про свідчить квитанції № 1 з відміткою «документ не прийнято», з посиланням на порушення, а саме: порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказам ДПА України від 10 квітня 2008 року № 233, а саме, розірвано договір про визнання електронної звітності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, з метою уникнення непорозумінь із укладенням договору, як зазначає позивач у позовній заяві, 24 лютого 2016 року повторно сформував та направив до податкового органу договір про визнання електронних документів № 191220141. Але зазначений договір податковим органом не був прийнятий, про що свідчить наявна в матеріалах справи квитанція № 1, з тих підстав, що діє договір про визнання електронних документів від 19 грудня 2014 року № 191220141.

Спірним питанням у даній справі є правомірність розірвання договору 19 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем про визнання електронних документів № 191220141 податковим органом в односторонньому порядку.

Колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 10 квітня 2008 року № 233, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 16 квітня 2008 року за № 320/15011 (далі - Інструкція № 233), платник податків отримує в будь-якому включеному до системи подання податкових документів в електронному вигляді акредитованому центрі сертифікації ключів посилені сертифікати відкритих ключів посадових осіб юридичної особи, що мають право підпису (керівника, бухгалтера), та печатку юридичної особи. Платник податків фізична особа - суб'єкт підприємницької діяльності може обмежитись одним ключем ЕЦП. Особисті ключі знаходяться на ключових (електронних) носіях, що зберігаються в таємниці; отримує в органі ДПС за місцем реєстрації або на WEB-сайті ДПА чи регіональної ДПА текст примірного договору про визнання електронних документів, безкоштовне спеціалізоване програмне забезпечення формування та подання до органів ДПС податкових документів в електронному вигляді; ознайомившись з редакцією договору, заповнює необхідні реквізити, у тому числі вписує свою електронну адресу, підписує та скріплює печаткою два примірники договору (для фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності за наявності печатки); надає до органу ДПС за місцем реєстрації підписані та скріплені печаткою два примірники договору та посилені сертифікати відкритих ключів на електронному носії; після підписання договору в органі ДПС за місцем реєстрації отримує один примірник договору. При цьому ставить підпис у журналі обліку договорів про визнання електронних документів для засвідчення того, що платнику податків було повернуто його примірник договору.

Пункт 1 частини 1 Інструкції № 233 передбачає, що квитанція про одержання податкового документа в електронному вигляді (далі - перша квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт і час одержання податкового документа в електронному вигляді; квитанція про приймання податкового документа в електронному вигляді (далі - друга квитанція) - електронний документ, що формується програмним забезпеченням органів ДПС та засвідчує факт та час приймання (неприймання) податкового документа в електронному вигляді у базу даних органів ДПС.

Колегія суддів зазначає, що договір про визнання електронних документів від 19 грудня 2014 року № 191220141 було розірвано у зв'язку з відсутністю обов'язкового реквізиту, а саме електронної адреси підприємства.

Аналізуючи положення «Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв'язку», затвердженої Наказом Державної податкової адміністрації України від 233 від 10.04.2008, колегія судів зазначає, що такої підстави для розірвання договору, як не зазначення електронної адреси - не має.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач здавав податкову звітність з додержанням вимог форми документів. Тобто, не приймати податкову звітність у ТОВ «Мегапром» не було.

У судовому засіданні цей факт представником податкового органу не оспорювався.

На підставі викладеного колегія суддів зазначає, що, суд першої інстанції правильно дійшов до висновку, що відповідач не довів правомірність одностороннього розірвання договору про визнання електронних документів від 19 грудня 2014 року № 191220141, та неприйняття і не реєстрації податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2016 року разом із додатками, податкової декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року разом із додатками, уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок, за звітний період, що уточнюється - грудень 2015 року, розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5), за період що уточнюється - грудень 2015 року, заяви про відмову/зупинення використання пільги, передбаченої пунктом 45 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України в березні 2016 року, в порядку частини 2 статті 71 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що навіть при наявності помилки податкового органу при укладенні договору, його розірвання є таким, що порушує принцип пропорційності, який передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) (п.8 ч.3 ст.2 КАС України).

До такого висновку можна дійти з огляду на практику ЕСПЛ. Так, у справі «STRETCH ПРОТИ СПОЛУЧЕНОГО КОРОЛІВСТВА» заява № 44277/98, §§ 39-41, рішення від 24 червня 2003 року зазначено, що після завершення договору строку оренди земельної ділянки, заявниці було відмовлено в пролонгації даного договору з посиланням на те, що підписуючи такий договір, суб'єкт владних повноважень діяв поза межами своїх повноважень, і відповідно договір не може бути продовжений. ЕСПЛ погодився, що органи самоврядування діяли відповідно до закону. Проте ЕСПЛ дійшов до висновку, що в даному випадку був порушений принцип пропорційності, атже фактично заявниця понесла відповідальність за помилку допущену органом влади.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Повний текст ухвали складений 06 липня 2016 року.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 р. у справі № 805/976/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2016 р. у справі № 805/976/16-а - залишити без змін.

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України складення рішення у повному обсязі відкласти на строк - до 5 днів.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя- доповідач О.О.Шишов

Судді: І.В.Сіваченко

О.О.Чебанов