Справа № 810/903/16
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року м. Київ 810/903/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Суть спору: ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, у якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої А.М. про нікчемність трансакції щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 197 000,00 грн., з призначенням платежу «Поповнення поточного рахунку клієнта», дата вчинення трансакції 09.07.2015, час вчинення трансакції 18 год. 33 хв.;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєву А.М. включити ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2016 про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що між ним та ПАТ «Радикал банк» 09.07.2015 був укладений договір банківського рахунку, на виконання якого були перераховані грошові кошти у розмірі 197 000,00 грн., Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська охоронно-страхова компанія» за договором про безповоротну фінансову допомогу №10/15 від 01.07.2015, що підтверджується відповідною випискою по рахунку, проте у зв'язку з віднесенням банку до категорії неплатоспроможних та запровадження з 10.07.2015 тимчасової адміністрації кошти позивачеві повернуті не були.

Позивач повідомив, що після введення з 10.11.2015 процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», він звернувся до Уповноваженої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» Савельєвої А.М. із заявою про включення його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, проте відповідачем було відмовлено у вчиненні таких дій з посиланням на нікчемність правочину. укладеного позивачем з банком, а саме: трансакції банку щодо перерахування 09.07.2015 на користь позивача грошових коштів з призначенням платежу «Поповнення поточного рахунку клієнта». Нікчемність правочину була мотивована прозарахування відповідної суми грошових коштів на рахунок позивача поза межами робочого часу та операційного дня банку.

Позивач вважає таку відмову безпідставною, оскільки факт перерахування коштів підтверджується належними доказами - випискою по рахунку, у той час як висновки про нікчемність правочину не ґрунтуються на жодних доказах та фактично є лише припущенням.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що на підставі укладеного 01.07.2015 між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» договору №40/15 09.07.2015 о 16:58 на рахунок позивача були перераховані кошти в сумі 197 000,00 грн. В той же день, о 18:33:23 була проведена трансакція на суму 197000,00 грн. з призначенням платежу «видача готівки з поточного рахунку», а о 18:33:25 - трансакція на ту саму суму з призначенням «поповнення рахунку власними коштами». При цьому, відповідач зауважив про те, що вказана операція з внесення грошових коштів на банківський рахунок позивача була здійснена касиром ПАТ «Радикал Банк» о 18 год. 33 хв., тобто в післяопераційний час, що, на думку відповідача, не є можливим, позаяк відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Радикал Банк», затверджених рішенням правління №1 від 23.01.2012, робочий час банку закінчується о 18 год. 00 хв.

На думку відповідача, проведення вказаних операцій із перерахування на банківський рахунок ОСОБА_1 від Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» грошових коштів у розмірі 197 000,00 грн., їхня подальша видача позивачу та одночасне зарахування вказаної грошової суми позивачем на відповідний банківський рахунок, свідчить про дроблення вкладу Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» і про те, що саме вказана юридична особа є дійсним набувачем коштів, а не позивач, який діяв виключно в інтересах третіх осіб, з метою отримання неправомірної вигоди.

У зв'язку з цим, відповідач вважає, що внесення позивачем грошових коштів на відповідний банківський рахунок фактично не здійснювалось, а дії позивачів були спрямовані виключно на документальне оформлення підстав для отримання гарантованих виплат від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Як на правову підставу визнання нікчемними таких правочинів відповідач посилається на положення ч.З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Присутні у судовому засіданні 06.06.2016 представники сторін заявили клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засіданні, про що свідчать рекомендовані повідомлення з відмітками про вручення, проте явку представників у судове засідання не забезпечили.

ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» в письмових поясненнях від 13.04.2016 №1153 виклала свою позицію, за якою вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а також просило суд розглядати справу за відсутністю свого представника.

Вищевказані клопотання представників сторін були прийняті судом, про що було постановлено усну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до журналу судового засідання.

У зв'язку з цим, подальший розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Так, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд спраЕН за її відс;-т:-:;ст Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд -лттаа : здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справ: матеріалами

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статте:-:, ^те прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. З Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 р. №1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2015 між ОСОБА_1 (Позичальник) та Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» (Позикодавець) було укладено договір безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №39/15, за умовами якого позикодавець зобов'язався надати позичальнику безвідсоткову поворотну позику, а позичальник - прийняти та повернути названу позику позикодавцеві у визначений договором строк.

Відповідно до п.2.1 договору сума позики становить 197 000,00 (сто дев'яносто сім тисяч 00 копійок)гривень.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що терміна надання позики позичальнику - 31.12.2016.

Термін, визначений у п. 3.1 договору, може бути скорочений чи подовжений за згодою сторін.

Згідно із п. 4.1 договору позикодавець перераховує суму позики у безготівковому порядку на поточний рахунок позичальника на протязі 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору позика вважається переданою позичальнику в повному обсязі в момент зарахування повної суми позики, яка передбачена в п.2.1 договору на поточний рахунок позичальника.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що цей договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту зарахування позики позичальникові.

Термін дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.3.1 цього договору та закінчується моментом повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань (п. 7.2 договору).

09.07.2015 між Публічним акціонерним товариством «Радикал Банк» (Банк) та ОСОБА_1 (Клієнт) було укладеного договір банківського рахунку № 18591 ТІ-41-980, за умовами якого банк зобов'язався відкрити клієнту поточний рахунок у гривнях НОМЕР_2, здійснювати його розрахунково-касове обслуговування протягом операційного часу, але в межах режиму роботи банк> та здійснювати нарахування процентів, на умовах та у порядку, визначених цим договором ті чинним законодавства України, внутрішніми нормативним актами банку.

Відповідно до п.2.1 договору клієнт має право самостійно розпоряджатись коштами на своєму рахунку на підставі розрахункових документів у готівковій та безготівковій формі; отримувати готівкові кошти у межах залишку коштів на його поточному рахунку. вимагати своєчасного і повного здійснення розрахунків та інших обумовлених цим договором послуг.

Згідно із п. 2.4 договору банк бере на себе зобов'язання: належним чином здійснювати розрахунково-касове обслуговування клієнта,зараховувати кошти на поточний рахунок клієнта; приймати готівкові грошові кошти; видавати клієнту готівкові грошові кошти в межах залишку коштів на його рахунку.

Пунктом 8.1 договору встановлено, що договір укладений на невизначений строк та набуває чинності з дня його підписання.

З матеріалів справив вбачається, що з метою виконання умов договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги №39/15 від 01.07.2015, Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» 09.07.2015 було перераховано на банківський рахунок позивача НОМЕР_2 грошові кошти у розмірі 197 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача за 09.07.2015 та виписка по рахунку ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» за 09.07.2015.

Судом встановлено, що надалі позивач здійснив зняття зазначеної суми грошових коштів з вказаного поточного рахунку.

Судом встановлено, що 09.07.2015 ОСОБА_1 було здійснене внесення грошових коштів у розмірі 197 000,00 грн. на вказаний банківський рахунок, про що свідчить квитанція №14680 від 09.07.2016.

На підставі постанови Правління Національного банку України «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» до категорії неплатоспроможних" від 09.07.2015 №452/БТ, виконавчою дирекцією Фонду гарантуванні вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №130 від 09.07.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк», яким було розпочато з 10 липня 2015 року процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» (, МФО:319111, місцезнаходження: вул. Леніна, 2В, с. Петропавлівська Борщагівка, Київська область, 08130) з ринку, шляхом запровадження тимчасової адміністрації.

Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 10 липня 2015 року по 09 жовтня 2015 року.

08.10.2015виконавчою дирекцією Фонду гарантуванні вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №184 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Радикал Банк» на один місяць - по 09.11.2015 (включно).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 09.11.2015 №769 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 09.1 1.2015 № 203 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Радикал Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Радикал Банк» з 10 листопада 2015 року по 09 листопада 2017 року включно з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб, та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Савельеву Анну Михайлівну.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни із заявою, в якій просив відповідача включити його до реєстру вкладників ПАТ «Радикал Банк», які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми вкладу за договором банківського рахунку.

За результатами розгляду відповідної заяви, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельевою Анною Миколаївною було прийнято повідомлення за вих. №3709/15 від 19.11.2015, у якому позивача було проінформовано про те, що відповідно де положень ч. З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб є нікчемним правочин вчинений (укладений) Банком з позивачем, а саме: трансакція «Радикал Банк» щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошових сум з призначенням платежу «Поповнення поточного рахунку клієнта» на суму 197 000,00 грн., дата вчинення трансакції 09.07.2015, час вчинення трансакції 18:33.

Не погоджуючись з висновками відповідача щодо нікчемності відповідної трансакції, та його бездіяльністю щодо невключения позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського рахунку, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії, з приводу чого суд зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-УІ від 23.02.2012 (далі-Закон №4452, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452 Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами визначений статтею 27 Закону № 4452.

Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку).

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника.

Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах Урядовий кур'єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4-11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

Статтею 28 Закону № 4452 передбачено, що фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Аналогічні правила викладені в Розділах ІІІ-ІУ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 09.08.2012.

Отже, процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

Як було зазначено вище, Уповноваженою особою Фонду було відмовлено у включенні позивача до відповідного переліку вкладників з посиланням на нікчемність трансакцій ПАТ "Радикал Банк" щодо перерахування на користь позивача грошових коштів.

Так, частиною 2 ст. 37 Закону №4452 встановлено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Згідно з ч. 2 ст. 38 Закону №4452 протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Частиною 3 ст.38 Закону №4452 передбачено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії з майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»;

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Частиною 3 статті 38 Закону №4452 закріплено, що Фонд, серед іншого, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Судом встановлено, що фактично висновок Уповноваженої особи Фонду про нікчемність трансакцій з перерахування коштів заснований на тому, що зарахування грошових коштів позивачу було здійснено поза межами робочого часу та операційного дня банку, що свідчить про протиправне внесення відповідної інформації до системи АБС Б2, з метою виведення активів банку та надання одному кредитору переваги над іншими.

Так, наказом тимчасової адміністрації ПАТ «Радикал Банк» від 09.1 1.2015 №204 було визнано такими, що є нікчемними відповідно до ч.З ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (трансакції в системі АБС Б2 щодо розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через рахунки каси Банку 09.07.2015 поза межами робочого та/або операційного дня, а також трансакції в системі АБС Б2 щодо розміщення коштів на депозитний/поточний рахунок клієнта через рахунки каси Банку 09.07.2015 за одним й тим самим часом проведення трансакцій в одній касі одним і тим самим касиром), які пов'язані з вкладними (депозитними) операціями за договорами банківського вкладу (депозиту) та/або договорами банківського рахунку (поточними рахунками), а також зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб в ПАТ "Радикал Банк", згідно з Додатком №1, який додається до цього наказу і є його невід'ємною частиною.

Такі правочини було вирішено вважати недійсними з моменту їх вчинення відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України.

За твердженням відповідача вказана обставина є підставою для визнання нікчемним правочину за пунктом 7 частини 3 статті 38 Закону №4452, яким визначено, що така підстава виникає, у разі якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Однак, суд не може погодитися з твердженням відповідача про те, що наведені обставини свідчать про нікчемність правочину та зазначає наступне.

Згідно з п. 2.9 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 174 від 01.06.2011 (далі-Інструкція №174), банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення . який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня'' чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Отже, належним доказом, який підтверджує факт внесення готівки у касу банку, є квитанція банку, що має містити необхідні реквізити, які передбачені Інструкцією № 174.

Як зазначено вище, за результатами прийому від позивача грошових коштів, касиром відділення ПАТ «Радикал Банк» було видано йому квитанцію № 14680 від 09.07.2015 на суму 197 000,00 грн., призначення платежу «Поповнення поточного рахунку клієнта».

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до частин першої та четвертої статті 70 цього Кодексу, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, факт внесення вкладником до каси банку готівки має підтверджуватися саме квитанцією банку, а не дотриманням касиром процедури реєстрації відповідної операції в системі АБС Б2, доступ до якої у вкладника відсутній.

Крім того, ухвалами суду від 14.04.2016, 12.05.2016 та від 26.05.2016 до участі у справі в якості спеціаліста було залучено працівника Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЕС ІНТЕГРА», яким на підставі ліцензійного договору про надання невиключних прав на виконання Програмного Комплексу № В2 RLT RADIKAL 2010 від 24.03.2010 було надано Публічному акціонерному товариству «Радикал Банк» доступ до використання автоматизованої системи АБС Б2. Вказаними ухвалами суду було зобов'язано спеціаліста надати відповіді на наступні питання:

- чи дозволяє програмний комплекс АБС Б2 проведення трансакцій в післяопераційний час?

- чи існує технічна (програмна) можливість втручання будь-якої особи в програмний комплекс АБС Б2 з метою зміни показників, зокрема, щодо дати чи часу проведення трансакцій?

- чи є час та дата проведення трансакцій, відображених в програмному комплексі АБС Б2, часом та датою фактичного проведення трансакції з перерахування/зарахування коштів?

- чи дозволяє програмний комплекс АБС Б2 відображення факту внесення вкладником грошових коштів у касу банку до відображення в цьому комплексі факту реєстрації /роздрукування договору банківського рахунку/вкладу?

У судове засідання 06.06.2016 прибув в якості спеціаліста працівник ТОВ «СІЕС ІНТЕГРА» ОСОБА_5.

Присутнім у судовому засіданні спеціалістом було надано пояснення щодо кожного з вищевказаних питань.

Спеціаліст зауважив, що програмним комплексом АБС Б2 не встановлено часових обмежень щодо здійснення реєстрації відповідних операцій, а тому проведення операцій щодо оброблення та перерахування грошових коштів в післяопераційний час є цілком можливим у разі наявності у працівників банку доступу до програмного комплексу після закінчення робочого часу. При цьому, спеціаліст звернув увагу на те, що будь-яких додаткових налаштувань для проведення відповідних операцій у післяопераційний час непотрібно.

Також присутній у судому засіданні спеціаліст зазначив про те, що робота у програмному комплексі АБС Б2 здійснюється виключно у певній послідовності, зокрема, спочатку операціоніст установи банку здійснює реєстрацію операції щодо перерахування грошових коштів на рахунок клієнта, а надалі касир безпосередньо проводить зарахування грошових коштів на відповідний рахунок клієнта.

При цьому, ОСОБА_5 зауважив про те, що проведення відповідної операції касиром в програмному комплексі АБС Б2 не є можливим без її попередньо реєстрації операціоністом.

Спеціаліст зазначив про те, що жоден із працівників банку не має можливості змінити дату та час проведення трансакцій, оскільки всі відповідні трансакції логуються та не підлягають зміні, однак, у разі наявності у працівника банку спеціальних знань та прямого доступу до бази даних, існує можливість зміни дати та часу проведення трансакцій в таблицях логування.

Отже, враховуючи вищенаведені пояснення спеціаліста, суд дійшов висновку про те, що програмний комплекс АБС Б2 надає можливість користувачу проводити трансакції зокрема, щодо перерахування грошових коштів у післяопераційний час, у разі продовження роботи працівником банку після закінчення робочого часу.

За таких обставин, суд звертає увагу на те, що зафіксовану в системі АБС Б2 інформацію про дату та час проведення трансакцій не можна ототожнювати з датою та часом фактичного отримання касиром готівки від вкладника, у зв'язку з чим суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що відображена в системі АБС Б2 інформація про реєстрацію трансакції в післяопераційний час свідчить про фактичне здійснення операції у цей час (прийняття готівки касиром), що неможливо після закінчення робочого часу у банку.

Так, як вже було вказано раніше, факт прийняття касиром готівки від клієнта підтверджується саме відповідною банківською квитанцією, а відображена в програмному комплексі АБС Б2 інформація про таку операцію свідчить лише про дату та час її реєстрації в програмі, який може і не співпадати з моментом прийняття коштів та залежить виключно від дій касиру банку.

Крім того, суд звертає увагу на те, що реєстрації в програмному комплексі АБС Б2 договору банківського рахунку 318591/П-1-980 від 09.07.2015, який був укладений між позивачем та ПАТ «Радикал Банк», та відкриття банківського рахунку НОМЕР_2 за вказаним договором було здійснено операціоністом банку 09.07.2015 о 15 год. 06 хв., тобто в межах операційного часу, що підтверджується витягом з Журналу аналітичних рахунків.

Крім того, роздруківки скрін-шотів програми АБС Б2, що документ на видачу готівки з поточного рахунку був роздрукований операціоністом банку ОСОБА_6 09.07.2015 о 17 год. 24 хв., а документ на поповнення поточного рахунку клієнта - 09.07.2015 о 17 год. 25 хв., тобто в межах операційного часу.

Таким чином, реєстрація касиром чи іншою особою в програмному комплексі АБС Б2 трансакції щодо поповнення рахунку після прийняття готівки у касу (фактично- «доопроведення» операції) в післяопераційний час, технічна можливість здійснення яких була встановлена судом при розгляді справи, не свідчить про нікчемність правочину по перерахуванню грошових коштів на рахунки позивачів.

Крім того, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач також послався на те, що аналіз трансакцій щодо внесення Приватним акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія» на поточний рахунок позивача грошових коштів у розмірі 197 000,00 грн., їхнє подальше зняття позивачем з рахунку та поповнення ним на цю ж суму вказаного поточного рахунку, які мали місце 09.07.2015, свідчить про дроблення вказаною юридичною особою вкладу у розмірі, що є більше 200 000,00 грн., з метою відшкодування коштів за рахунок Фонду.

На підтвердження вказаної позиції відповідачем були надані довідки, статистичні довідки ПАТ «Радикал Банк» за даними оборотно-сальдового балансу та аудиторські звіти про фактичні результати з додатками (таблицями) до них.

Однак, суд вважає, що вказана позиція відповідача носить характер припущень, не підтверджених належними та допустимими доказами, оскільки лише збіг за сумами деяких наявних в банку вкладів юридичних осіб та вкладів фізичних осіб обсягом більше 200 тис. грн. з вкладами, внесеними фізичними особами 09.07.2015, не є безумовним та беззаперечним доказом здійснення дроблення вкладів з метою їх виведення за рахунок Фонду гарантування.

При цьому, суд вважає, що належним доказом тверджень відповідача про удаваність вчиненого між банком та позивачем правочину по перерахуванню коштів (у тому числі з метою дроблення вкладів інших фізичних та юридичних осіб) може бути вирок суду в межах кримінального провадження по розслідуванню шахрайських дій позивача та працівників банку.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає жодних порушень положень чинного законодавства при укладанні та виконанні між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Радикал Банк" договору банківського рахунку, та вважає, що факт внесення коштів в касу банку підтверджується належними та допустимими доказами - банківською квитанцією та випискою по рахунку, що є підставою для включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування, та від здійснення чого відповідач безпідставно ухилився.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з частиною 2 статті 124 Основного Закону юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частинами 1,2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України, про що зазначено в пункті 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року N 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів".

Суд вважає, що відмова Уповноваженої особи у включенні позивача до переліку вкладників безумовно порушує його майнові права на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування, які гарантовані статтею 26 Закону №4452, та призводить до позбавлення права власності, що суперечить принципу непорушності права власності, закріпленому в частині 4 статті 41 Конституції України.

Крім того, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенція, залишаючи за державною владою велику свободу відносно рішень в сфері економічної та соціальної політики, підтверджує, що таке вручання в гарантовані права не буде повільним.

Мирне володіння означає, що порушення принципу, встановленого у першому реченні, може мати місце і за відсутності прямого або фізичного втручання у право власності. Так, наприклад, порушення може мати форму позбавлення можливості використати власність, ненадання дозволів, або інших форм перешкоджання реалізації права власності, що є наслідком застосування законодавства або заходів органів державної влади рішення Європейського суду у справі Wiggins v. Unated Kingdom Appl. 7456/76 (1976)/.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справах Burdov v. Russia, no. 59498 00, §§ 37-38, ECHR 2002), Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою в особі відповідних суб'єктів владних повноважень, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. При цьому, якщо держава схвалила певну концепцію, то суб'єкт владних повноважень вважатиметься таким, що діє протиправно, якщо він відступить від встановлених обов'язків, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у суб'єктів відповідних правовідносин стосовно суворого додержання уповноваженим державою суб'єктом владних повноважень такої політики чи поведінки.

Оскільки протиправне невключення Уповноваженою особою позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування, пов'язано саме з прийняттям рішення про визнання нікчемним правочину по перерахуванню коштів, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку є визнання протиправними та скасування такого рішення, оформленого відповідним повідомленням, яке персоналізовано відносно позивача, і яке стало перешкодою для отримання вкладником своїх коштів.

У той же час, лише визнання протиправним та скасування рішення Уповноваженої особи, оформленого повідомленням, про визнання нікчемним правочину по перерахуванню коштів, не призводить до повного захисту порушеного права, а тому не є достатньо ефективним.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Суд зазначає, що як формування Уповноваженою особою переліку вкладників, так і затвердження Фондом гарантування реєстрів вкладників, обмежені певними строками, які на час розгляду справи сплинули, що унеможливлює задоволення вимог позивача про спонукання Уповноваженої особи до включення позивача у такий перелік.

У той же час, невірне формулювання позивачем своїх позовних вимог у вигляді спонукання Уповноважену особу фонду включити позивача до переліку не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки фактична обґрунтованість вимог позивача була встановлена судом при розгляді справи та підтверджується матеріалами справи.

Так, відповідно до частини 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Крім того, частиною 2 статті 162 КАС України обумовлено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 5 Розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 N 14, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно:

- зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування;

- зміни розміру належних їм сум;

- зміни особи вкладника;

- змін реквізитів вкладників;

- змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація надається окремими файлами залежно від її типу.

Отже, належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку є спонукання Уповноваженої особи надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, що потребує зміни судом формулювання тієї позовної вимоги, яка викладена позивачем в п. 2 прохальної частини позовної заяви.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 102,40 грн. підлягає стягненню на його користь з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Радикал Банк».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити частково у повному обсязі

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни, оформлене повідомленням від 19.11.2015 №3709/15, про визнання нікчемним правочину, що був вчинений Публічним акціонерним товариством «Радикал Банк» з ОСОБА_1: трансакції ПАТ «Радикал Банк» від 09.07.2015 щодо перерахування на користь ОСОБА_1 грошових сум з призначенням платежу «Поповнення поточного рахунку клієнта» на суму 197 000,00 грн.

3.Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєву Анну Миколаївну надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_7 (02225, АДРЕСА_1. ідентифікаційний номер НОМЕР_1) як вкладника, який має право на відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів у розмірі 197 000,00 грн. за договором банківського рахунку № 18591 /П-1-980 від 09.07.2015.

Стягнути на користь ОСОБА_7 (02225, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір в сумі 1 102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» Савельєвої Анни Миколаївни (08130, Київська область, с.Петропавлівська Борщагівка, вул. Леніна, 2-В).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Дудін С.О.