Справа № 803/619/16
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 р. Справа № 876/4227/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Апеляційного суду Волинської на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що позивач з 01.11.2013 року працював на посаді помічника судді Апеляційного суду Волинської області, був державним службовцем 5 категорії 11 рангу. 15.05.2015 року був переведений на посаду секретаря судових засідань Апеляційного суду Волинської області, що відповідає 6 категорії державних службовців. 15.10.2015 року звільнений з посади секретаря судового засідання. Просив визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України та Апеляційного суду Волинської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першоїстатті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2016 року по 08.09.2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28.03.2015 року) з урахуванням усіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу. Зобов'язати Державну судову адміністрацію України та Апеляційний суд Волинської області здійснити перерахунок та виплату недоплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28.03.2015 року) з урахуванням підвищення посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівника апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців, а також премій, доплат за ранги, та інших надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу, з урахуванням індексації заробітної плати.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Апеляційного суду Волинської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28.03.2015 року) з урахуванням усіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу. Зобов'язано Апеляційний суд Волинської області перерахувати та виплатити заробітну плату ОСОБА_1 за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно відповідно до абзацу 2 частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції з 28.03.2015 року) з урахуванням усіх надбавок, які нараховувались залежно від розміру посадового окладу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржили ОСОБА_1 та Апеляційний суд Волинської області. Вважають, що оскаржувана постанова прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційних скаргах.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги апелянтів слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім, випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухваленим відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1, працював в Апеляційному суді Волинської області з 01.11.2013 року на посаді помічника судді, був державним службовцем 5 категорії 11 рангу. 15.05.2015 року був переведений на посаду секретаря судових засідань відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ та присвоєно 6 категорію державних службовців. 15.10.2015 року звільнений з посади секретаря судового засідання відділу забезпечення діяльності судової палати з розгляду кримінальних справ, що підтверджується записами у трудовій книжці серії АФ № 544675. Посадовий оклад ОСОБА_1 за займаними посадами в період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року складав 1 218 грн., з 01.09.2015 року - 1 378 грн., а з 09.09.2015 року - 1 879, 09 грн., що підтверджується довідкою Апеляційного суду Волинської області від 01.03.2016 року № 20.

Також позивач зазначив, що відповідач, Апеляційний суд Волинської області, при здійсненні розрахунку та виплати заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 28.03.2015 року повинен був врахувати положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року, яким внесено зміни до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців. Крім того, з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року при здійсненні розрахунку та виплати заробітної плати відповідач Апеляційний суд Волинської області повинен був враховувати положення Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено у новій редакції, статтею 147 якого визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду; посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Проте, позивачу в період з 26.10.2014 року по 08.09.2015 року виплачувалася заробітна плата без врахування положень Закону України «Про прокуратуру» та Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Як вбачається із матеріалів справи відповідач ДСА України, посилається на те, що за період існування спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не було внесено змін до постанови № 268 від 09.03.2006 року, тому при нарахуванні заробітної плати працівникам і спеціалістам апарату апеляційних судів застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатком 45 до зазначеної постанови. Крім того, ДСА України не наділена правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у відповідному розмірі.

Апеляційний суд Волинської області посилається на те, що за період існування спірних правовідносин Кабінетом Міністрів України не внесено змін до постанови № 268 від 09.03.2006 року, тому при нарахуванні заробітної плати працівникам і спеціалістам апарату апеляційних судів застосовувалися розміри посадових окладів, передбачені додатком 45 до зазначеної постанови. Апеляційний суд Волинської області уповноважений здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці і не наділений правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадових окладів працівникам і спеціалістам апарату суду, у тому числі і позивачу. Крім того, у вказаних письмових запереченнях зазначається, що з метою компенсації втраченого заробітку через невиконання державою прийнятих на себе зобов'язань адміністрація Апеляційного суду Волинської області вжила необхідні заходи для дофінансування видатків на оплату праці працівників апарату суду і усім працівникам, в тому числі позивачу, були виплачені премії та надбавки у максимально можливих розмірах з додаткових коштів, що виділялися ДСА України з метою підвищення рівня оплати праці працівникам апарату суду, хоча виплата премій та надбавок є правом, а не обов'язком керівника; у випадку встановлення працівникам апарату суду посадових окладів у розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду з відповідним коефіцієнтом, економії фонду оплати праці не було б, а тому нікому б не було виплачено премій та надбавок.

Згідно з ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції від 07.07.2010 року) було встановлено, що розмір заробітної плати, зокрема, працівників апаратів судів визначається законом.

Відповідно до ч.5 ст.149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу». Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади. Частиною першою статті 144 цього ж Закону у вказаній редакції було визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Відтак, правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України «Про державну службу».

Згідно з ч.2,7 ст.33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» від 20.05.2009 року у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати.

Так, додатком 45 до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 року затверджено схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2008 року «Про внесення зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України» з 01.02.2008 року у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання апарату органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів прокуратури, судів та інших органів, внесено зміну щодо підвищення на 45 відсотків посадових окладів керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів». Після цього схеми посадових окладів працівників апаратів судів та інших державних службовців не переглядались.

Згідно з п.п. 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року були внесені зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року шляхом доповнення частини першої статті 144 абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Відповідно до п.1 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року цей Закон набирає чинності через шість місяців з дня його опублікування, крім пункту 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділу XIII цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Враховуючи, що вказаний Закон було опубліковано в газеті «Голос України» 25.10.2014 року, тому положення підпункту 59 розділу ХІІ Прикінцеві положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року набрали чинності 26.10.2014 року.

Згідно з п.13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року передбачено, що Кабінету Міністрів України: у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Однак, Кабінетом Міністрів України не були виконані вимоги п.13 розділу ХІІІ Перехідні положення Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року в частині приведення у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом та в частині внесення у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Отже, з 26.10.2014 року за працівниками апарату судів було визнано право на посадові оклади у нових розмірах. Водночас у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах; правові акти, видані на виконання Державного бюджету не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутність бюджетного фінансування не звільняє державу від обов'язку виплачувати працівникам апарату судів посадові оклади у нових розмірах.

Змінами до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» держава взяла на себе обов'язок виплачувати посадові оклади у підвищеному розмірі, однак відповідні зміни до Закону про Державний бюджет внесені не були. У результаті цього виникає правова невизначеність щодо змісту обов'язку держави щодо працівників апарату судів: у якому розмірі держава повинна виплачувати їм посадові оклади. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Відповідно до абзацу другого ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» був ухвалений після прийняття Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік». За загальноприйнятим у праві прийомом з усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше. Відтак, перший із згаданих законів має пріоритет над другим. А отже, з огляду на принцип законності правові акти, що прийняті на виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» і суперечать Закону України «Про судоустрій і статус суддів», застосуванню не підлягають

Разом з тим Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року зазначив, що суд не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Отже з 26.10.2014 року посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом другим ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру»). Це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» видатків на ці потреби не було передбачено.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року Закон України «Про судоустрій і статус суддів» було викладено в новій редакції, та згідно із ч.1 ст.147 цього Закону визначено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Оскільки вищезазначений Закон набрав чинності до набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», то останній після набрання ним чинності, тобто з 29.03.2015 року, почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апарату судів з урахуванням положення абзацу третього п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»: розмір окладів визначався безпосередньо Законом України «Про судоустрій і статус суддів», але лише до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України про визначення розміру цих окладів.

Отже з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися у розмірах, визначених абзацом 2 ч.1 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» .

Враховуючи те, що посадові оклади працівників апарату судів повинні були виплачуватися з 26.10.2014 року у розмірах, визначених абзацом 2 ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про прокуратуру»), а з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно у розмірах, визначених абзацом 2 ч. ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд»), тому слід враховувати, що це право підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом про Державний бюджет України на відповідний рік видатків на ці потреби не було передбачено.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Апеляційного суду Волинської залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 року у справі №803/619/16 - без змін.

На ухвалу протягом двадцяти днів з моменту набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В. Улицький

Судді: Р. Гулид

С. Кузьмич