Справа № 822/880/16
Суддя: Лабань Г.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/880/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіЛабань Г.В.
при секретаріВересняк А.А.
за участі:позивача, представника позивача та представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області , Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (далі - Відповідач 1), Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі - Відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ УМВС в Хмельницькій області № 310 о/с від 06.11.2015 в частині звільнення зі служби в поліції через скорочення штатів;

- поновити ОСОБА_3 на посаді начальника сектора карного розшуку Хмельницького районного відділу УМВС України;

- стягнути з УМВС в Хмельницькій області кошти за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.04.2013 призначений на посаду начальника сектора карного розшуку Хмельницького районного відділу УМВС України. Наказом УМВС в Хмельницькій області № 310 о/с від 06.11.2015 позивача було звільнено з ОВС на підставі п. 10-11 Розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС за п. 64 "г" (скорочення штатів). Проте, позивач вважає наказ УМВС в Хмельницькій області № 310 о/с від 06.11.2015 року незаконним, тому що на його думку є порушення статей 42, 43, 49-2, ч. 2 ст. 40 КЗпП України, та дане звільнення не погоджено з первинною профспілковою організацією, без врахування переважного права залишення на роботі, оскільки на утриманні позивача знаходяться двоє неповнолітніх дітей. Враховуючи вищезазначене, позивач не погоджуючись із прийнятим наказом (наказ УМВС в Хмельницькій області № 310 о/с від 06.11.2015) звернувся до суду із адміністративним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив, надав до суду письмові заперечення, та просив суд відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийнято рішення ліквідувати як юридичну особу публічного права Хмельницький РВ УМВС України в Хмельницькій області, а також утворити Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 проходив службу в органах внутрішніх справ в Хмельницькій області на посаді начальника сектора карного розшуку Хмельницького районного відділу УМВС України та мав спеціальне звання майор міліції (Наказом управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області № 104о/с від 30.04.2013).

04.11.2015 позивачем подано на ім'я начальника УМВС України в Хмельницькій області рапорт про звільнення з ОВС у зв'язку з переходом у встановленому порядку на службу до Національної поліції.

06.11.2015 наказом начальника УМВС України в Хмельницькій області від 06.11.2015 №310-о/с ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника сектора карного розшуку Хмельницького районного відділу УМВС України через скорочення штатів на підставі пп. «г» п.64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил, (через скорочення штатів), що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з наказу.

24.11.2015 року з ОСОБА_3 проведено остаточний розрахунок під час звільнення, що підтверджується довідкою поданою до суду представником відповідачів, та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

19.04.2016 з листа Хмельницького РВ поліції Хмельницького відділу поліції ГУ НП В Хмельницькій області № Вих.№Л-38/121/118/01-2016 від 19.04.2016 позивач дізнався, що його згідно наказу УМВС України в Хмельницькій області № 310 о/с від 06.11.2015 звільнено у запас Збройних Сил, що також не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, а тому строк звернення до суду з адміністративним позовом позивачем не пропущено.

Вважаючи наказ начальника УМВС України в Хмельницькій області №310-о/с від 06.11.2015 в частині звільнення таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Спірні відносини регулюються Законом України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114.

Так, у відповідності до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Відповідно п. 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

При цьому суд зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Тобто, позивач був попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця. Крім того, згідно положень ст. 104 ЦК України ліквідація - це така форма припинення діяльності юридичної особи, за якої перестають існувати всі її права та обов'язки без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов'язків юридичної особи без визначення правонаступника.

Разом з тим, приписами пунктів 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Отже, посилання позивача на те, що Національна поліція зобов'язана була прийняти його на службу та запропонувати рівнозначну або нижчу посаду, оскільки посада яку він займав скорочена не була і по цей час є у штатному розписі Головного управління національної поліції в Хмельницькій області, є помилковими та не відповідають положенням пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, Національна поліція України не є правонаступником міліції в силу закону.

З аналізу вказаних норм слідує, що працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції за власним бажанням та у спосіб, визначений п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Однак, 04.09.2015 до усього особового складу Хмельницького РВ УМВС України в Хмельницькій області, в тому числі і до позивача, була доведена інформація про заплановане звільнення 07.11.2015 року, підтвердженням чого є відповідний список ознайомлення, наданий в судовому засіданні представником відповідачів.

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI «Про Національну поліцію» було опубліковано 06.08.2015 в газеті «Голос України», відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчується 06.11.2015, проте станом на 07.11.2015, заява ОСОБА_3 про прийняття на службу до Національної поліції ГУНП в Хмельницькій області не надходила, внаслідок чого, суд приходить до висновку, що оскільки позивач був проінформований про заплановане звільнення та заяви щодо його прийняття на службу в поліцію не подав, то дії начальника УМВС України в Хмельницькій області, що полягають в прийнятті наказу № 310 о/с від 06.11.2015 про звільнення майора міліції ОСОБА_3 (НОМЕР_1), начальника сектора карного розшуку Хмельницького районного відділу УМВС України за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил, (через скорочення штатів) є правомірними та такими, що відповідають процедурі чинного законодавства.

З приводу посилання позивача на відсутність згоди профспілки на його звільнення, суд зазначає, що ст. 43 КЗпП України визначено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведене лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органів внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Таким чином, положення ст. 43 КЗпП України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Судом також не приймаються до уваги посилання позивача, як в адміністративному позові так і у судовому засіданні, на необхідність застосування до оскаржуваних правовідносин норм трудового законодавства, з огляду на наступне.

Так, пунктом 15 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У свою чергу, 02.07.2015 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про Національну поліцію», який набрав чинності з 07.11.2015.

Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень вищевказаного Закону передбачено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Тобто, вищевказаною спеціальною нормою законодавства передбачені умови, за наявності яких працівники міліції звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Разом з тим, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства - Законом України «Про Національну поліцію» врегульовано питання звільнення працівників органів внутрішніх справ через скорочення штатів та відсутня відсилочна норма на положення Кодексу законів про працю України, тому при вирішенні даного спору підлягає застосуванню спеціальна норма - Закон України «Про Національну поліцію».

При цьому, вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника у новостворену установу, у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію», не є обов'язком УМВС України в Хмельницькій області.

Щодо обґрунтувань позивача позовних вимог тим, що керівництвом УМВС України в Хмельницькій області було порушено процедуру звільнення, оскільки йому не було надано трудову книжку, а також на день видання наказу про його звільнення він користувався службовим посвідченням, карточкою замісником на видачу зброї, жетоном з персональним номером, печаткою, спецзасобами працівника міліції, суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30 грудня 2005 року № 1276 «Про затвердження Інструкції з організації обліку кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України» затверджена Інструкція з організації обліку кадрів в системі Міністерства внутрішніх справ України (далі - Інструкція № 1276), яка введена в дію з 01 січня 2006 року.

Так, відповідно до п. 6.1. Інструкції № 1276 трудова книжка видається та оформлюється відповідно до Інструкції № 58, і є головним документом, що підтверджує трудову діяльність громадян та служить для встановлення загального, безперервного й спеціального стажу.

Згідно з п. 6.2. Інструкції № 1276 трудова книжка працівників органів внутрішніх справ зберігається в особовій справі і повертається особі у зв'язку з її звільненням, виходом на пенсію.

Проте, як встановлено в судовому засіданні та підтверджено наданими поясненнями, допитаного в судовому засіданні в якості свідка, старшого інспектора з КЗ управління з кадрового забезпечення ГУНП в Хмельницькій області - ОСОБА_4, що 06.11.2015 року працівниками УКЗ УМВС України в Хмельницькій області в службовому кабінеті №228 позивачеві повідомлялось, що його звільнено з ОВС з 06 листопада 2015 року за п. 64 «Г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію». Позивачеві було запропоновано здати службове посвідчення працівника міліції, обхідний листок та отримати трудову книжку і тимчасовий військовий квиток офіцера запасу. Проте ОСОБА_3 повідомив, що посвідчення при собі не має, трудову книжку отримувати не буде оскільки ще не підписав обхідний листок. У зв'язку з відмовою позивача здавати службове посвідчення працівника міліції, обхідний листок та отримати трудову книжку і тимчасовий військовий квиток офіцера запасу працівниками УКЗ УМВС України в Хмельницькій області складено відповідний акт від 06.11.2015.

Також, відповідно до п. 10.15. Інструкції із забезпечення контролю за обліком, зберіганням, видачею й прийманням вогнепальної зброї, боєприпасів до неї та спеціальних засобів у чергових частинах органів та підрозділів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 27.03.2008 № 141, у разі переміщення по службі в інший підрозділ, звільненні зі служби або коли минула потреба в постійному носінні озброєння й спецзасобів працівники зобов'язані здати табельну вогнепальну зброю й боєприпаси до чергової частини, а спеціальні засоби - відповідальному за озброєння, про що робляться відповідні відмітки в першій частині книги форми № 5, другій частині книги форми № 3 або картці форми № 9.

Отже, враховуючи вищезазначене, судом встановлено, що посадові особи Відповідача 1 діяли в межах наданих їм повноважень, в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, оскільки останніми було запропоновано здати службове посвідчення працівника міліції, обхідний листок та отримати трудову книжку і тимчасовий військовий квиток офіцера запасу, на що позивач відмовився, а тому суд приходить до висновку, що це є порушення з боку позивача, а не керівництва Хмельницького РВ, як зазначає ОСОБА_3

Щодо позовної вимоги про поновлення позивача на посаді начальника сектора карного розшуку Хмельницького районного відділу УМВС України, суд вважає її безпідставною, оскільки поновлення на посаді працівника, з якої останній не був звільнений, жодним нормативно-правом актом України не передбачено.

Крім того, згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно у Роз'ясненнях Міністерства юстиції України від 25.01.2011 «Про гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» також зазначено, що припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ч.1 ст.40).

Отже, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ч.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно, утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі в новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

Аналогічна позиція викладена в п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Оскільки позивача не переведено та не призначено в новоутворений орган, підстави для поновлення його на посаді начальника сектора карного розшуку Хмельницького районного відділу УМВС України відсутні.

Щодо позовної вимоги про стягнення з УМВС в Хмельницькій області коштів за час вимушеного прогулу на користь позивача, суд зазначає, що вона є похідною та задоволенню також не підлягає.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...».

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

Відповідно до статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 08 липня 2016 року

Суддя/підпис/Г.В. Лабань
"Згідно з оригіналом" Суддя Г.В. Лабань