Справа № 365/813/15-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 365/813/15-а Головуючий у 1-й інстанції: Хижний Р.В. Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Шостака О.О.,

розглянувши в приміщенні суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області на постанову Згурівського районного суду Київської області від 04 листопада 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області про визнання протиправними дії щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення; зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, що передбачена п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», на день призначення пенсії.

Постановою Згурівського районного суду Київської області від 4 листопада 2015 року позов задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року скасовано постанову Згурівського районного суду Київської області від 04 листопада 2015 року, а позов залишено без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, визначеного ч.2 ст. 99 КАС України. При цьому, суд вказав на те, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав під час виплати першої пенсії, тобто у жовтні 2014 року, оскільки допомога у розмірі десяти місячних пенсій, що передбачена пунктом 71 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується разом з першою виплатою пенсії, проте з адміністративним позовом звернувся лише 24.09.2015.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 травня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду апеляційної інстанції, колегія суддів касаційної інстанції зазначила про те, що залишаючи без розгляду позовні вимоги ОСОБА_3 з підстав пропуску строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст.ст.76, 86 КАС України належним чином не перевірив доводів позивачки про те, що про порушення свого права вона дізналася лише з листа відповідача від 20 серпня 2015 року, та не навів у рішенні мотивів, за яких відхилив ці доводи.

Як встановлено судом першої інстанції, з 18.09.2014 року ОСОБА_3 була призначена пенсія за віком на загальних підставах. Згідно матеріалів справи страховий стаж позивачки становив 38 років 05 місяців 29 днів, у тому числі: з 30.08.1975 по 16.08.1978 робота в Драбівській музичній школі (викладач класу баян); з 01.09.1978 по 20.06.1982 - навчання; з 16.08.1982 по 17.08.1987 робота в Згурівській середній школі (викладач музики та співів); з 18.08.1987 по 14.07.2000 робота в Згурівському цукровому заводі (музичний керівник дитячого садочку); з 15.10.2000 по 11.07.2001 перебування на обліку в центрі зайнятості; з 06.08.2001 по 31.08.2006 робота в дошкільному навчальному закладі «Журавка» (музичний керівник); з 01.09.2006 по 01.09.2007 робота в Згурівській спеціальній загальноосвітній школі - інтернаті І-ІІ ступенів для дітей - сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування (вихователь); з 03.09.2007 по 31.08.2014 робота в Згурівському дошкільно - навчальному закладі «Веселка» (музичний керівник).

В подальшому, позивачка звернулась до відповідача із заявою від 11.08.2015 №6/Л-01 щодо виплати грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Проте, листом від 20.08.2015 №6/Л-01 їй було відмовлено у виплаті допомоги, оскільки її страховий стаж у закладах та установах державної або комунальної форми власності на посаді, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», станом на 18.09.2014 становить 21 рік 0 місяців 15 днів, а не 30 років, як цього вимагає законодавство.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на грошову допомогу, що передбачена пунктом 71 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Згідно вказаного вище Переліку право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, музичні керівники дошкільних установ всіх типів. Пенсія за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я і соціального захисту призначається при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.

Згідно із пунктом «д» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

До вказаного Порядку № 909 входять посади вчителів, вихователів загальноосвітніх навчальних закладів та вихователі дошкільних навчальних закладів всіх типів.

Як вбачається з матеріалів справи, робота позивача на вказаних посадах відповідачем не заперечується.

В свою чергу, відмовляючи позивачці у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, передбаченої п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», УПФУ у Згурівському районі Київської області виходило з того, що підтверджений страховий стаж позивачки на посадах, які надають право на пенсію за вислугу років, у закладах та установах державної та комунальної власності становить 21 роки 0 місяців 15 днів, оскільки стаж навчання позивачки в музично-педагогічному навчальному закладі - 3 роки 9 місяців 20 днів та роботу на посаді музичного керівника дитячого садочку в Згурівському цукровому заводі - 12 років 10 місяців 27 днів, не може бути враховано як стаж, який дає право на пенсію за вислугу років.

Так, виплата одноразової грошової допомоги при виході на пенсію є заохоченням особи, яка 30 років (для жінки) відпрацювала в закладах освіти та отримувала при цьому заробітну плату за рахунок державного чи місцевого бюджету.

У відповідності до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 № 697-XII, що був чинним на період роботи позивача на посаді музичного керівника дитячого садочку в Згурівському цукровому заводі з 18.08.1987 по 14.07.2000, власність в Україні виступала в таких формах: приватна, колективна та державна (до якої входила власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність) згідно ст. 31 Закону).

Стаття 11 Конституції УРСР, яка діяла до 28.06.1996, визначала, що у виключній власності держави є: земля, її надра, води, ліси. Державі належать основні засоби виробництва в промисловості, будівництві і сільському господарстві, засоби транспорту і зв'язку, банки, майно організованих державою торговельних, комунальних та інших підприємств, основний міський житловий фонд, а також інше майно, необхідне для здійснення завдань держави.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, лише 14.04.1994 Згурівський цукровий завод було перереєстровано в Акціонерне товариство закритого типу.

Таким чином, зважаючи на те, що в період з 18.08.1987 по 14.04.1994 Згурівський цукровий завод відносився до соціалістичної власності, а не до особистої, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказаний період суд першої інстанції правомірно прирівняв до роботи в закладах державної та комунальної власності.

Так само колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зарахувати в страховий стаж навчання позивачки в музично-педагогічному навчальному закладі - 3 роки 9 місяців 20 днів, як стаж, який дає право на пенсію за вислугу років, виходячи з приписів ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Водночас, вважає, що період роботи позивачки з 14.04.1994 по 14.07.2000 не може бути зараховано як стаж роботи в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки як було зазначено вище, з 14.04.1994 року організаційно-правова форма підприємства була змінена, що відповідно, потягло за собою зміну джерел фінансування.

Однак, вказана обставина не впливає на наявність достатнього стажу позивачки для призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, враховуючи, що страховий стаж позивачки, який дає право на призначення пенсії за вислугу років становить більше 30 років, що є достатнім для призначення грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність відмови УПФУ у Згурівському районі Київської області щодо виплати ОСОБА_3 одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Стосовно строків звернення позивача з даним адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини першої та другої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 6 цього Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами встановлених главою 8 КАС України строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

Так, дійсно грошова допомога відповідно до пункту 71 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплачується одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Однак, враховуючи, що позивачка не отримувала відмови у призначенні такої допомоги, та дізналася про порушення свого права лише з листа відповідача від 20 серпня 2015 року, колегія суддів вважає причини пропуску строку звернення до суду поважними, а строк таким, що підлягаєють поновленню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.198, ч.1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, визнавши, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить висновку, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197 ч.1, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Згурівському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Згурівського районного суду Київської області від 04 листопада 2015 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Шостак О.О.

Мамчур Я.С