Справа № 809/4379/15
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року Справа № 876/2793/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління МВС України в Івано-Франківській області, ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітньої плати за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

07.12.2015 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління МВС України в Івано-Франківській області, в якому просить: скасувати наказ Управління міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області № 591 о/с від 06.11.2015 р. в частині звільнення ОСОБА_2 у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів); поновити його на роботі в органах внутрішніх справ; стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу; рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати місячної заробітної плати допустити до негайного виконання.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року до участі у справі залучено ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області в якості другого відповідача.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області не вчиняли жодних дій чи бездіяльності щодо ОСОБА_2, позивач не перебував у трудових відносинах з Головним управлінням Національної поліції в Івано-Франківській області, відсутні будь-які нормативно правові акти якими було покладено на Головне управління Національної поліції в області працевлаштування працівників міліції підрозділів ОВС в області, які звільняються при набранні чинності Закону України «Про Національну поліцію». Крім того, не знайшли свого підтвердження твердження позивача про подачу ним рапорту про прийняття його на службу в Національну поліцію.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її незаконною, прийнятою з порушенням норм матеріального права, не відповідністю висновків суду матеріалам справи, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 оскаржив її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2015 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що у відповідності до пункту 7 розділу XI Закону України «Про національну поліцію» Кабінет Міністрів України зобов'язаний був в місячний строк: 1) забезпечити створення центрального органу виконавчої влади поліції України та його територіальних органів; 2) забезпечити призначення керівників та заступників керівників поліції України та її територіальних органів; 3) прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону; 4) привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; 5) забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом тощо. Однак з вини центрального органу виконавчої влади такий комплекс заходів проведено не було. Лише 16.09.2015 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №730, якою ліквідовано територіальні органи МВС, в тому числі Рогатинський РВ УМВС та Управління МВС України в Івано-Франківській області, та утворено Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

Крім того, звертає увагу, що виконуючим обов'язки начальника ГУ НП в Івано-Франківській області В.Шкутова призначено лишень 06.11.2015 р. Останній до цього часу виконував обов'язки начальника УМВС України в Івано-Франківській області та здійснював безпосередньо організаційно-розпорядчі функції по звільненню та переведенню працівників в новоутворену структуру.

Апелянт стверджує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки тим обставинам, що в вересні 2015 року кожен працівник міліції, в тому числі і позивач ОСОБА_2, написав на ім'я начальника управління УМВС України в області полковника міліції Шкутова В.В. рапорт про те, що він попереджений про звільнення у зв'язку із скороченням штату.

Посилається на те, що «скорочення штату» та «ліквідація» є різними за змістом поняттями. Саме скорочення чисельності або штату працівників вказує на ту обставину, що відбулася реорганізація, в ході якої новоутворена поліція стала правонаступником міліції. Внаслідок чого мали відбутися дії, які встановлені трудовим законодавством, щодо порядку вивільнення працівників. Дана норма матеріального права судом не застосована.

Крім того, судом першої інстанції не застосовано норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, зокрема пункт 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом УМВС України від 06.11.2015 року №591 о/с капітана міліції ОСОБА_2дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Рогатинського районного відділу УМВС в області було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі положень пункту 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 64 «г» через скорочення штатів.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 р. № 580-VIІI (далі - Закон № 580-VІІІ) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 р. (далі - Положення № 114).

Відповідно до пункту 1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VІІІ, він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Отже, позивач попереджений про звільнення через скорочення штатів в силу Закону. При цьому, вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обов'язком роботодавця.

Разом з тим, приписами пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

З аналізу наведеного видно, що передумовою отримання пропозиції щодо посад (рівнозначних, вищих або нижчих щодо посад, які обіймала особа під час проходження служби у міліції) є наявність (виявлення) бажання, яке на переконання суду, має бути оформлено письмово та подано у порядку, визначеному п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIІI, тобто протягом трьох місяців з дня опублікування Закону.

Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 № 580-VIІI "Про Національну поліцію" опубліковано 06.08.2015 р. в газеті «Голос України», відповідно 3-х місячний термін щодо попередження про можливе звільнення слід рахувати з 07.08.2015 р. та протягом 3-х місяців з моменту набрання чинності відповідних положень Закону № 580-VIІІ, особа могла виявити бажання працювати у поліції.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 не звертався ні до Управління МВС України в Івано-Франківській області, ні до ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області у будь-якій формі з бажанням проходити службу в поліції.

Отже, позивач не скористався наданим йому Законом № 580-VІІІ правом на подачу заяви про прийняття на службу до поліції, що в силу даного Закону вважається не виявленням бажання на проходження служби в поліції.

Згідно пунктів 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. При цьому, перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення № 114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

За сукупністю наведених обставин, враховуючи належне попередження позивача про можливість звільнення та не виявлення ним бажання (у встановлені законом строки) проходити службу у поліції, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірно висновку, що Управління МВС України в Івано-Франківській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому бідставно відмовлено у задоволенні позовної вимоги щодо сксування наказу Управління міністерства внутрішніх справ України в Івано-Франківській області № 591 о/с від 06.11.2015 р. в частині звільнення ОСОБА_2 у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до пункту 24 Положення, у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов'язків, але не більш як за один рік.

Оскільки судом не встановлено, що звільнення є незаконним, а тому підстави для поновлення відсутні.

У відповідності до статей 11, 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 9 березня 2016 року у справі №809/4379/15 за позовом ОСОБА_2 до Управління МВС України в Івано-Франківській області, ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітньої плати за час вимушеного прогулу - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник