Справа № 377/328/16-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 377/328/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Теремецька Н.Ф. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Борисюк Л.П.

Петрика І.Й.

За участю секретаря: Хмарської К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Славутицького міського суду Київської області від 02 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області в якому, після уточнення позовних вимог, просив визнати рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 26.06.2013 року про закінчення виконавчого провадження по виконавчому листу Славутицького міського суду Київської області № 2-а-7334/11/1023 від 26.10.2011 року неправомірним та зобов'язати відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відновити виконавче провадження по примусовому виконанню постанови Славутицького міського суду Київської області у справі № 2-а-7334/11/1023.

Постановою Славутицького міського суду Київської області від 02 червня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Разом з цим, не погодившись з постановою суду, позивач - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, посилаючись на те, що йому відмовлено в задоволені позову.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, постановою Славутицького міського суду Київської області від 19 травня 2011 року, яка набрала законної сили, зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2 групи, захворювання якого пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС та особі, яка має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесена до категорії 1, на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХП у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність і виплатити додаткову пенсію у обрахованому розмірі за період з 13 жовтня 2010 року по 1 лютого 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум за цей період.

На виконання вказаної постанови суду, позивачеві 26.10.2011 року було видано виконавчий лист № 2-а-7334/11/1023, який він пред'явив до примусового виконання 28.02.2012 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 01.03.2012 року ОСОБА_4 відкрито виконавче провадження (ВП 31458619).

Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 26.06.2013 року (ВП 31458619), прийнятої головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ОСОБА_4, затвердженої начальником цього відділу, при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-а-7334/11/1023, виданого 26.10.2011 року Славутицьким міським судом Київської області, яким зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як інваліду 2 групи, захворювання якого пов'язане з наслідками аварії на ЧАЕС та особі, яка має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи і віднесена до категорії 1, на підставі ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХП у розмірі 75 % мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на рівні прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність і виплатити додаткову пенсію у обрахованому розмірі за період з 13 жовтня 2010 року по 1 лютого 2011 року, з урахуванням фактично виплачених сум за цей період, виконавче провадження закінчено на підставі п. 8 ст. 49, статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з постановою державного виконавця, стягувач 28 квітня 2016 року звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою судді Славутицького міського суду Київської області від 29 квітня 2016 року відмовлено у прийнятті до провадження в порядку цивільного судочинства скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця при виконанні судового рішення у справі № 2-а-7334/11/1023 від 04.05.2011 року.

10 травня 2016 року позивач звернувся з адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Позовну заяву може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів (ч.1, абз.1, 2 ч. 2).

У відповідності до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, копія постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

ОСОБА_3 зазначив, що копія постанови про закінчення виконавчого провадження йому не надходила, а про закінчення виконавчого провадження та про зміст постанови йому стало відомо 26.04.2016 року з відповіді на його звернення до УДВС ГТУЮ в Київській області.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду без пропуску встановленого законом строку, а тому підстав для поновлення строку звернення до суду - немає.

У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема: проводити перевірку виконання боржником рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу за боржника фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника юридичну особу від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону (ст.89 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Частиною 3 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що в разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф, відповідно до ст. 89 цього Закону, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Слід врахувати, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (п.11 ч.1 ч.3 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 3 ст. 50 цього Закону, завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, закінчуючи виконавче провадження з підстави передбаченої п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець мотивував своє рішення тим, що, відповідно до ст. 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастроф», фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок Державного бюджету, тому борг по перерахунку за постановою суду буде виплачено після надходження цільових коштів, призначених для таких виплат.

Таким чином вбачається, що, в силу положень ст. 50 цього Закону, закінчення виконавчого провадження позбавляє стягувача повторного пред'явлення виконавчого документа до примусового виконання. Це свідчить про те, що судове рішення у повному обсязі не виконане. При цьому, державним виконавцем у оскаржуваній постанові про закінчення виконавчого провадження не зазначено, які саме дії були вчинені боржником для виконання судового рішення у повному обсязі, причини невиконання судового рішення у повному обсязі, які заходи були вжиті державним виконавцем для повного виконання судового рішення, тобто державним виконавцем не виконано вимоги ст. 75 і 89 Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на забезпечення повного виконання судового рішення.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, оскільки невиконання судового рішення порушує право стягувача на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Доводи викладені в апеляційній скарзі про те, що позивачу відмовлено у задоволенні його позову є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з оскаржуваної позивачем постанови, судом першої інстанції адміністративний позов було задоволено повністю.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Славутицького міського суду Київської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.

Повний текст ухвали виготовлено 08.07.2016 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.