Справа № 501/502/16-а
Суддя: Ледньова Т. В.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 05.07.2016
Справа № 501/502/16-а

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.07.2016 р. Іллічівський міський суд Одеської області в складі:
головуючого судді Ледньової Т.В.
при секретарі Левицькій А.В.
представника позивача Чайка В.О.
представника відповідача Дідуха С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чорноморську Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
04.03.2016 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов зазначений адміністративний позов ( а.с. 1-5 ), який був уточнений під час судового розгляду (а.с. 62-67 ).
Позивач в судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутності (а.с. 51).
В судовому засіданні представник позивача Чайка В.О. підтримав у повному обсягу позовні вимоги в редакції заяви від 21.04.2016 р. (а.с. 62-67), просить:
-визнати протиправними дії (бездіяльність) Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби;
-зобов`язати Міністерство оборони України здійснити ОСОБА_1 призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету міністрів України від 25.12.2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», посилаючись на ті обставини, що під час проходження строкової військової служби у Радянській Армії у 1983 році в республіці Афганістан ОСОБА_1 отримані осколкові поранення голови, лівої та правої руки, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи №1761/ж від 08.10.2013 року, витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв №212 від 19.11.2013 року. На підставі медичних обстежень у зв`язку з вказаним пораненням його визнано інвалідом 3 групи та інвалідом війни (посвідчення від 09.12.2013 року серія НОМЕР_1 ). У зв`язку з викладеним та наявністю беззаперечних підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби ОСОБА_1 звернувся до Міністерства оборони України, надавши всі необхідні документи до Одеського обласного військового комісаріату. 19.11.2015 р. ОСОБА_1 отримав лист вих.№8980 з ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову Міністерства оборони України у призначенні зазначеної грошової допомоги. Однак, доводи, які викладені у зазначеній відмові, є надуманими, а дії керівництва Міністерства оборони України (бездіяльність) незаконними.
Представник відповідача Дідух С.П. позовні вимоги не визнав, посилаючись у своїх запереченнях (а.с. 132-133) та у виступі в суді на ті обставини, що Постанова Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 набула чинності 01.01.2014 р. і не розповсюджується на позивача, т.я. допомога, що не була призначена, призначається і встановлюється в установленому законодавством порядку, що діяв на день виникнення права на отримання такої допомоги, а на день встановлення інвалідності позивачу діяла Постанова Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. № 499.
Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку, що встановлені слідуючі факти та відповідні правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 з 29.09.1982 р. по 16.08.1984 р. проходив військову службу в лавах Збройних Сил СРСР, був учасником бойових дій в Демократичній Республіці Афганістан (а.с. 9, 24-32).
20.11.2013 р. позивачу було встановлено третю групу інвалідності у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, що підтверджується доказами на а.с. 10-13, 33-36.
В серпні 2015 р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги (а.с. 23).
Листом від 22.10.2015 р. Департамент фінансів Міністерства оборони України повідомив вказаний комісаріат про відмову позивачу в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги (а.с. 38), а Одеський обласний військовий комісаріат листом від 19.11.2015 р. відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги (а.с. 8,39). Відмова обґрунтована тим, що дія Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. № 975 не поширюється на позивача, т.я. інвалідність первинно встановлена до 01.01.2014 р.
Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, а саме:
1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;
2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;
3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;
4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
6) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві;
7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;
9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Згідно з ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Після встановлення позивачу інвалідності згідно п. 2 рішення Конституційного Суду України від 1999 р. №1-рп/99 при вирішенні питання про призначення йому грошової допомоги повинна застосуватись Постанова Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 р., що діяла на день встановлення інвалідності.
Однак, незважаючи на те, що у листі військового комісаріату від 11.08.2015 р. (а.с. 37) було зроблено посилання на Порядок та умови, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 р. № 499 Міністерство оборони України розглянуло заяву позивача тільки у межах Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 р. №975 (а.с. 38).
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не спростував доводи позивача, не довів правомірність своїх дій щодо відмови у призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги, що дає підстави дійти до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог позивача з урахуванням вищевикладеного.
За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 158-163 КАС України, суд -
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні і виплаті одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби.
Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити ОСОБА_1 призначення і виплату одноразової грошової допомоги в разі загибелі, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей».
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя Т.В.Ледньова