Справа № 813/6284/14
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 р. Справа № 876/232/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Ільчишин Н.В.,

секретар судового засідання Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України та ОСОБА_2 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у справі №813/6284/14 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України правонаступника Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області до ОСОБА_3, за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2 про зобов'язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

11.09.2014р. Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області (далі - ІДАБК у Львівській області) правонаступником якої є Державна архітектурно-будівельної інспекції України, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, просила зобов'язати відповідача за власний рахунок знести самовільно збудовану господарську будівлю (гараж) на АДРЕСА_1, Яворівського району, Львівської області.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2015р. в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Державна архітектурно-будівельна інспекція України та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, просять скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2015р. та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Державна архітектурно-будівельна інспекція України апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила таке будівництво припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. Відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил може бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта. Судом першої інстанції проігноровано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2015р. у справі №876/1796/15, якою встановлено правомірність винесення припису ІДАБК у Львівській області від 03.06.2014р. Також судом першої інстанції не взято до уваги лист Яворівського РВ ГУ ДСНС України у Львівській області від 22.04.2014р., згідно якого відстань від гаража ОСОБА_3 та літньої кухні ОСОБА_2 становить 6,25м., а згідно ДБН 360-92** між даними будівлями відстань повинна становити не менше 8 метрів. Таким чином вважає, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а відповідач не повинен порушувати встановлений у державі публічний порядок здійснення будівництва, ігноруючи приписи інспекції.

ОСОБА_4 апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно покликається на ч.7 ст.367 ЦК України та стверджує, що позивачем не надано доказів неможливості перебудови спірного гаража або іншого способу усунення виявлених порушень, а також доказів відмови відповідача від здійснення такої перебудови. З позовом про перебудову самочинно збудованої будівлі можна звертатись лише тоді, коли така перебудова, внаслідок якої будуть усунуті порушення ДБН чи відхилення від проекту, можлива. В матеріалах справи наявні об'єктивні та неспростовні докази неможливості перебудови спірного самочинно збудованого гаража та можливості усунення порушень вимог ДБН лише шляхом знесення цього самочинного будівництва. Згідно акта обстеження щодо будівництва гаража по АДРЕСА_1 на межі земельних ділянок від 13.03.2014р. встановлено факт будівництва спірного гаража на відстані найбільш виступаючої частини до межі 0,46 м, на відстані від сусідньої будівлі по АДРЕСА_2 - 6,23 м. Таким чином, ніякі перебудови спірного самочинного збудованого гаража не змінять ІІІ ступеня вогнестійкості літньої кухні. Суд першої інстанції жодної оцінки вказаним твердженням не надав.

В судовому засіданні представник позивача та представник третьої особи апеляційні скарги підтримали, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали, доводи апеляційних скарг та пояснення сторін в їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.06.2014р. на підставі звернення ОСОБА_2 та направлення від 30.05.2014р. №05-711-3/н ІДАБК у Львівській області проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання будівельних робіт ОСОБА_3.

За результатами проведеної перевірки складено акт №29/9-ф від 03.06.2014р. яким встановлено, що станом на час проведення перевірки ОСОБА_3 при виконанні будівельних робіт з будівництва господарської будівлі (гараж) порушено вимоги табл.1 Додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень», а саме будівля збудована на відстані 6,25м. від літньої кухні, розташованої за адресою АДРЕСА_2 при вимозі 8 м. згідно зазначеного нормативного документу. Станом на час проведення перевірки будівельні роботи не проводились (а.с.8).

03.06.2014р. ІДАБК у Львівській області складено протокол про адміністративне правопорушення №29/1-ф, згідно з яким ОСОБА_3 порушено ч.1 ст.96 Кодексу України про адміністративне правопорушення, яке полягало в порушенні відповідачем при будівництві гаражу протипожежних вимог, встановлених додатком 3.1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Приписом від 03.06.2014р. №29/1-ф відповідача зобов'язано у 45-денний строк з моменту отримання вказаного припису усунути порушення вимог таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с.10).

За результатами розгляду протоколу №29/1-ф від 03.06.2014р. ІДАБК у Львівській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення від 10.06.2014р. №29/93-ф/пз, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.96 КУпАП та накладено штраф у сумі 170 грн. (а.с.120).

18.08.2014р. ІДАБК у Львівській області у присутності землевпорядника Немирівської селищної ради, відповідно до ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011р. №553, на підставі необхідності виконання вимог припису №29/1-ф від 23.06.2014р., направлення №09-1077-3/н від 05.08.2014р. проведено позапланову перевірку та встановлено, що на час перевірки вказаний припис відповідачем не виконано, порушення у сфері містобудівної діяльності не усунуто. За результатами перевірки складено акт від 18.08.2014р. №29/21-ф (а.с.11).

З огляду на невиконання відповідачем у строк, встановлений для добровільного виконання, вимоги припису від 03.06.2014р. №29/1-ф ІДАБК у Львівській області звернувся із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Положенням про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України визначено, що основними завданнями Держархбудінспекції України є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, контролю у сфері житлово-комунального господарства, зокрема, здійснення в межах своїх повноважень державного контролю за дотриманням законодавства, стандартів, нормативів, норм, порядків і правил із зазначених питань.

Згідно з ч. 2 ст.8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-VI, в редакції чинній на час проведення позапланової перевірки, (далі - Закон №3038-VI), планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

Статтею 10 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20.05.1999р. №687-XIV, в редакції чинній на час проведення позапланової перевірки, (далі - Закон №687-XIV) встановлено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю (далі - орган державного архітектурно-будівельного контролю).

Відповідно до положень ст.41 Закону №3038-VI державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку Орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Процедуру здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та ліцензійних умов провадження господарської діяльності, пов'язаної з будівництвом об'єкта архітектури, який за складністю архітектурно-будівельного рішення та (або) інженерного обладнання належить до IV і V категорії складності визначено Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553, в редакції чинній на час проведення позапланової перевірки, (далі - Порядок №553).

Відповідно до п.3 Порядку №553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється посадовими особами інспекцій відповідно до їх посадових інструкцій та функціональних повноважень.

Згідно з положеннями п.11 Порядку №553, які кореспондують п.2, 3, 4, 6 ч.4 ст.41 Закону №3038-VI, посадові особи інспекцій під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю мають право складати протоколи про вчинення правопорушень та акти перевірок, і накладати штрафи у межах повноважень, передбачених законом; видавати обов'язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; проводити перевірку стану дотримання суб'єктами містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, в тому числі під час застосування будівельної продукції.

Відповідно до п.17 Порядку №553 у разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, крім акта перевірки, складається протокол разом з приписом усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил або приписом про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Як встановлено з матеріалів справи, 03.06.2014р. позивачем винесено Припис №29/1-ф, яким зобов'язано позивача в 45-денний термін з дня отримання даного припису усунути порушення вимог табл. 1 Додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та повідомити інспекцію ДАБК у Львівській області до 18.07.2014р.

Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України, в редакції чинній на час звернення із позовом до суду (далі - ЦК України), житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, законодавчо поняття «самочинне будівництво» визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», самочинним, також, вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Оспорюючи до суду Припис №29/1-ф від 03.06.2014р. ОСОБА_3 подано проект на гараж - господарську будівлю, що забудована по АДРЕСА_1, Яворівського району, Львівської обл. на належній їй на праві приватної власності земельній ділянці, наданій для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ №548091) (а.с.119-149).

За результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування Припису №29/1-ф від 03.06.2014р. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2015р. скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 21.10.2014р. та в задоволенні позову відмовлено (а.с.85-86), а тому вірними є висновки суду першої інстанції, що в силу приписів ст.72 КАС України, обставини встановлені у даній адміністративній справі не доказуються при розгляді даної справи.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закон №3038-VI у разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

В свою чергу, згідно з ч.7 ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові від 30.03.2012р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначив, що відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов'язання здійснити перебудову.

Верховним судом України у постанові Судові палати у цивільних та адміністративних справах від 17.12.2014р. вказано, що відповідно до положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди повинні встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Здійснивши аналіз наведених норм права логічним буде висновок про те, що знесення самочинного будівництва як крайня міра можливе за умови, якщо цим будівництвом порушуються права третіх осіб, а перебудова не призведе до усунення їх порушених прав, а також у разі, якщо перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами неможлива, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови, тобто, використані усі передбачені законодавством України заходи реагування.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження того, позивачем вжито всіх передбачених законодавством заходів в межах повноважень для усунення порушень, встановлених під час перевірки об'єкта нерухомості: не підтверджено вжиття заходів щодо зобов'язання відповідача здійснити перебудову самовільного будівництва чи ухилення відповідача від проведення такої перебудови або неможливість її здійснення.

Окрім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (заява № 22774/93) наголосив на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Частиною 2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2015 року у справі №813/6284/14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.І. Шинкар

Судді М.А. Пліш

Н.В. Ільчишин

Повний текст Ухвали виготовлено 05.07.2016р.