Справа № 816/622/16
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/622/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Носенка М.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, визнання дій неправомірними, стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

29 квітня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ДПІ у м. Полтаві про скасування податкового повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 року № 229-17, визнання дій неправомірними, стягнення суми сплаченого транспортного податку в розмірі 25000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірним податковим повідомленням-рішенням йому нараховано транспортний податок з фізичних осіб в розмірі 25000,00 грн. Зазначена сума сплачена позивачем у добровільному порядку, проте встановивши, що остання зарахована контролюючим органом до податкових зобов'язань позивача за 2015 рік, платник податків вимагає повернення вищевказаної суми податку, оскільки вважає, що при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення порушено вимоги статті 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі законів, адже для застосування рішення Полтавської міської ради про встановлення місцевих податків у 2015 році таке рішення мало бути прийнято до 15 липня 2014 року, скасування спірного податкового повідомлення-рішення, а також просить визнати протиправними дії ДПІ у м. Полтаві щодо винесення повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 року № 229-17.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався на те, що позивач є власником легкового автомобіля Mercedes-Benz ML 350, 2012 року випуску, з обємом двигуна 3498 см3, що відповідно до положень підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України є обєктом оподаткування транспортним податком. Оскільки право власності на вказаний автомобіль платник податків набув у листопаді 2012 року, останній зобов'язаний сплатити транспортний податок за 2015 рік в розмірі 25000,00 грн. Зазначав, що питання справляння транспортного податку визначено Податковим кодексом України та вони не можуть ставитись у залежність від дії підзаконних нормативно-правових актів (рішень органів місцевого самоврядування).

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

ДПІ у м. Полтаві 05 листопада 2015 року сформовано податкове повідомлення-рішення № 229-17, яким позивачу визначено податкове зобовязання за платежем: "Транспортний податок з фізичних осіб, 18011000" в розмірі 25000,00 грн. /а.с. 9/.

19 січня 2016 року вищевказана сума сплачена позивачем у добровільному порядку /а.с. 10/.

01 березня 2016 року контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення № /а.с. 20/ про застосування до позивача штрафних санкцій в розмірі 10% за порушення на 2 календарних дня граничних термінів сплати узгодженого податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік, що складає 2500,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю зарахування сплаченого податкового зобов'язання з транспортного податку в рахунок погашення податкового зобов'язання за 2015 рік, ОСОБА_3 звернувся до контролюючого органа з вимогою про повернення вищевказаної суми податку /а.с. 11-12/.

За наслідками розгляду вказаного звернення відповідач заяву позивача про повернення суми сплаченого податку залишив без задоволення /а.с. 13/.

Не погодившись з діями та рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню субєкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у звязку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішень; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд встановив, що позивач є власником легкового автомобіля Mercedes-Benz ML 350, 2012 року випуску, з обємом двигуна 3498 см3 /а.с. 8/.

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року внесено зміни до статті 267 Податкового кодексу України, що набули чинності з 01 січня 2015 року.

Так, відповідно до вимог підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України (з урахуванням змін) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

За приписами пунктів 267.2 - 267.5 статті 267 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Таким чином, відповідно до наведених вище положень статті 267 Податкового кодексу України, автомобіль позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком.

В силу положень підпунктів 267.6.1, 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

При цьому згідно з приписами абзацу 2 підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт.

Інформацією, наданої Центром ДАІ з обслуговування м. Полтави та Полтавського району, підтверджено, що право власності на зазначений вище автомобіль у позивача виникло з листопада 2012 року /а.с. 22/.

Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно нарахував позивачу податкове зобовязання зі сплати транспортного податку за 2015 рік в розмірі 25000,00 грн.

З приводу посилань позивача на те, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням вимог статті 58 Конституції України щодо зворотної дії в часі законів, суд зазначає, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року набув чинності з 01 січня 2015 року та в частині адміністрування транспортного податку стосується нарахування і сплати вказаного податку з 01 січня 2015 року.

Крім того, суд зауважує, що Податковий кодекс України, в силу положень статті 1, регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами пункту 7.3 статті 7 Податкового кодексу України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

За таких обставин, рішення сесії органу місцевого самоврядування не може вплинути на підстави нарахування та обов'язок платниками сплачувати податки та збори, оскільки такі прямо закріплені законодавцем нормами Податкового кодексу України.

А відтак, суд відхиляє як необґрунтовані посилання позивача на рішення позачергової сорок восьмої сесії шостого скликання Полтавської міської ради від 30 січня 2015 року, як підставу того, що транспортний податок має нараховуватись з 2016 року.

Водночас, суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідачем, як субєктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого ним спірного податкового повідомлення-рішення від 05 листопада 2015 року № 229-17, яким позивачу визначено суму податкового зобовязання за платежем: "Транспортний податок з фізичних осіб, 18011000" в розмірі 25000,00 грн. Разом із тим, позивачем не надано суду доказів, що свідчили б про відсутність у нього обовязку зі сплати вищевказаного податку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржене податкове повідомлення-рішення контролюючий орган діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо. А позовні вимоги гр. ОСОБА_3 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та повністю спростовані в ході розгляду справи судом.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2016 року.

Суддя С.С. Бойко