Справа № 496/605/16-а
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 р. Справа № 496/605/16-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Галич О.П.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Ступакової І.Г.

суддів - Бітова А.І.

- Милосердного М.М.

при секретарі - Іванюк Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 29 березня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до відділу Державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про оскарження рішення державного виконавця,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про скасування постанови державного виконавця Захарової Б.Ю. від 01 жовтня 2015 року про передачу майна стягувачу та визнання недійсним акту про передачу арештованого нерухомого майна боржника стягувачу від 01 жовтня 2015 року.

Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 29 березня 2016 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №496/1043/14 виданого 24 жовтня 2014 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу - завдану моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень.

29 жовтня 2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження та постанову про відкриття виконавчого провадження направлено сторонам.

Вимоги виконавчого документу боржником у наданий для самостійного виконання строк не виконані.

10 листопада 2014 року боржник з'явився до відділу Державної виконавчої служби та був ознайомлений з сумою боргу, виконавчим збором, витратами виконавчого провадження. Також надав пояснення, що за ним реєстрація права власності відсутня, на той час він погасити борг в повному обсязі не має можливості, а тому буде погашати частково.

Згідно відповіді на запит з архівних даних КП «Овідіопольське РБТІ» за боржником є реєстрація права власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що боржником борг не погашений, виникла необхідність звернути стягнення на майно боржника.

25 грудня 2014 року державним виконавцем здійснено виїзд за місцем мешкання боржника, за адресою: АДРЕСА_1 та складено акт опису та арешту майна боржника, а саме частину будинку за адресою: АДРЕСА_1.

23 січня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні, для надання письмового висновку з питань оцінки частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2

11 лютого 2015 року до відділу надійшов експертний висновок, щодо оцінки арештованого майна боржника.

17 лютого 2015 року боржнику та стягувачу направлено лист про можливість ознайомитись з експертним висновком та 05 березня 2015 року від ОСОБА_2 надійшла заява про ознайомлення з експертним висновком в якій він зазначив що в нього заперечень немає.

16 березня 2015 року держаним виконавцем направлено заявку на реалізацію арештованого майна до ГУ ДВС ГУЮ в Одеській області.

Реалізація арештованого майна проводилась шляхом проведення електронних торгів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року №656/5.

07 травня 2015 року проведені перші електронні торги, які не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців.

12 травня 2015 року державним виконавцем проведено переоцінку арештованого майна на 1 відсоток від експертного висновку.

12 травня 2015 року боржнику та стягувачу було направлено акт державного виконавця про переоцінку арештованого майна від 12 травня 2015 року, у зв'язку з проведенням електронних торгів.

26 червня 2015 року повторні торги не відбулися, у зв'язку з відсутністю покупців.

03 липня 2015 року державним виконавцем проведено переоцінку арештованого майна на 1 відсоток від першої переоцінки.

03 липня 2015 року боржнику та стягувану було направлено акт державного виконавця про переоцінку арештованого майна від 03 липня 2015 року, у зв'язку з проведенням електронних торгів.

31 серпня 2015 року треті торги не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців, а тому на підставі ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачу було запропоновано вирішити питання щодо залишення за собою не проданого на прилюдних торгах майна боржника, а саме частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та стягувачу направлено повідомлення від 11 вересня 2015 року.

24 вересня 2015 року до відділу стягувач надала заяву про згоду залишити нереалізоване майно за собою та 01 жовтня 2015 року державним виконавцем видано постанову про передачу майна стягувану та акт про передачу арештованого нерухомого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу.

06 жовтня 2015 року виконавче провадження завершено та винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем проведено всі заходи примусового виконання рішення, які відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому немає підстав вважати оскаржувану постанову про передачу майна стягувачу та акт про передачу арештованого нерухомого майна необґрунтованими та безпідставними, як вказано позивачем.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч.1, п.1 ч.2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах (ч.1). У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов'язаний у п'ятнадцятиденний строк з дня надходження до державного виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок для обліку депозитних сум органу державної виконавчої служби різницю між початковою вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо початкова вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягується виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові (ч.8). Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (ч.9).

Відповідно до ч.2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» - разом з житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Згідно відповіді на запит державного виконавця №2113 від 20 листопада 2014 року, КП «Овідіопольське РБТІ» було повідомлено, що за боржником - ОСОБА_2 зареєстровано право власності на ? частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності від 21 травня 2007 року на підставі розпорядження органу приватизації №3004 від 07 травня 2007 року (а.с.44).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 вересня 2015 року стягувач надала заяву до відповідача про згоду залишити нереалізоване майно за собою, у зв'язку з чим 01 жовтня 2015 року державним виконавцем видано постанову про передачу майна стягувачу та складено акт про передачу арештованого нерухомого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу, що в свою чергу відповідає вищенаведеним положенням статті 62 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що ? частина будинку, яка належить на праві власності боржнику не виділена в окрему одиницю та за нею не виділена частина землі, яка має кадастровий номер як на підставу неправомірності складання оскаржуваних рішень, оскільки як було вірно зазначено судом першої інстанції, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, що передбачено ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що державним виконавцем відділу ДВС Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області були вчинені дії, які спрямовані на примусове виконання вироку суду відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у зв'язку з чим постанова від 01 жовтня 2015 року про передачу майна стягувачу та акт про передачу арештованого нерухомого майна боржника стягувачу від 01 жовтня 2015 року складені правомірно, а саме на виконання судового рішення, в межах повноважень, наданих державному виконавцю, яким здійснювались передбачені цим Законом заходи.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, постанову Біляївського районного суду Одеської області від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 липня 2016 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

А.І. Бітов

М.М. Милосердний