Справа № 761/6186/16-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 761/6186/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Юзькова О.Л. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Оксененка О.Ф.,

при секретарі: Шутовській І.Є.

за участю:

позивача ОСОБА_3

представника відповідача Боровик С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 25 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати незаконними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо обрахування призначеної пенсії в сумі 34 861.28 грн. за період з 17.03.2014 р. по 31.01.2016 р. (685 днів) без включення розміру інфляційних втрат на суму боргу у розмірі 14 632,43 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 18 724,71 грн., а всього зобов'язати здійснити виплату пенсії за вказаний період в сумі 68 218,33 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.; здійснити судовий контроль за виконанням судового рішення; постановити окрему ухвалу, якою зобов'язати Пенсійний фонд України провести службове розслідування відносно посадових осіб ГУ ПФУ в м. Києві та притягнути їх до відповідальності за неналежне виконання службових обов'язків.

Постановою Шевченківського районного суду м.Києва від 25 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, в той час, як представник відповідача проти цього заперечувала, просила залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2015 р. зобов'язано ГУ Пенсійного фонду України в м.Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_3 пенсію згідно ч. 3 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб. звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (на час отримання права на пенсію) в редакції від 04.04.2006 року, з урахуванням сум грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, щомісячна доплата за вислугу років - 20 і більше років на посадах слідчих, згідно п. 8 постанови КМУ № 1592 від 31.12.1996 року, в розмірі 102 314,89 грн. (5031,88 грн. на місяць), згідно довідки № 53 від 03.02.2014 року про складові грошового забезпечення, з урахуванням фактично проведених виплат, починаючи з 17.03.2014 року.

У зв»язку з невиконанням вказаного судового рішення позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що до спірних правовідносин положення ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України не застосовуються, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Так, статтею 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Водночас, інфляційні втрати та три відсотки річних є штрафом за прострочення виконання грошового зобов'язання, які обчислюються у відсотках від суми невиконаного зобов'язання.

Стягнення з боржника інфляційних втрат, регулюється статтею 625 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В постанові Верховного суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14 висловлена правова позиція, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

За результатом розгляду справи колегією суддів було встановлено відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового правопорушення з боку відповідача, з огляду на що судова колегія вважає помилковим обґрунтування позивачем своїх доводів положеннями ст. 625 ЦК України за аналогією, оскільки зазначені норми цивільного права до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 244-2 КАС України, рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Решта позовних вимог є похідними від наведених, тому також не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 160,195,198,200,205,206,254 КАС України, суд ,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а постанову Шевченківського районного суду м.Києва від 25 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 06 липня 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.