Справа № 415/3311/16-а
Суддя: Бойко С. Л.
Дата ухвалення: 2016-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/3311/16-а
Провадження № 2-а/415/81/16
У Х В А Л А

08.07.16 року

Суддя Лисичанського міського суду Бойко С.Л., розглянувши матеріали адміністративного позову за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанськ про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати дії управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті пенсії в розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» за її заявою від 28.02.2013 року протиправними, скасувати рішення відділу з призначення пенсій управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 07.03.2013 року щодо відмови позивачу в перерахунку та виплаті пенсії в розмірі 90% місячної (чинної) заробітної плати, зобов'язати управління ПФУ в м. Лисичанську здійснити позивачу перерахунок пенсії з 14.06.2012 року до 15.12.2015 року з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати в розмірі, указаному в довідці прокуратури Луганської області від 25.02.2013 року за № Ф- 18/103 відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991р. зі змінами від 12.07.2001р., 17.01.2002р. в редакції від 11.03.2002р. без обмеження її максимального розміру. Зобов'язати управління Пенсійного Фонду України в м. Лисичанську Луганської області виплатити позивачу в повному обсязі з 14.06.2012р. до 15.12.2015р. недоплачену різницю між фактично отриманою мною та перерахованою пенсією з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати в розмірі, указаному в довідці прокуратури Луганської області від 25.02.2013р. за № Ф - 18/103 відповідно до ст.50-1 Закону України та інших, вищезазначених в позові, законно-нормативних актів, без обмеження її максимального розміру.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з'ясовує чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 1 статті 99 КАС України встановлено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Зазначеною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.

Згідно з ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, як вбачається з даної статті, початок місячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа: дізналася або повинна була дізнатися про порушення. При цьому, йдеться не про те, коли особа з'ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням, а про те, коли вона дізналася про ці рішення, дії чи бездіяльність.

Про відмову ПФУ України в м. Лисичанськ в перерахунку пенсії позивач дізналася з листа ПФУ України в м. Лисичанськ від 14.03.2013 року №1741/02-10, про отримання якого підтверджує позивач і в своїй позовні заяві, то б то з цієї дати ОСОБА_1 стало відомо про порушення її прав.

З листа ПФУ України в м. Лисичанськ від 14.03.2013 року №1741/02-10 вбачається, що ПФУ України в м. Лисичанськ розглядав заяву позивача від 28.02.2013 року і повідомив ОСОБА_1 що: «... перерахунок пенсії згідно Вашої заяви від 28.02.2013року та довідки про заробіток від 25.02.2013р. № 18/103, виданої прокуратурою Луганської області, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012р. №505, відмовлено через зменшення розміру пенсії».

Після звернення позивача з заявою від 28.02.2013року до ПФУ України в м. Лисичанськ про перерахунок пенсії в подальшому вона продовжувала отримувати пенсію в тому ж обсязі, що і до звернення до ПФУ України в м. Лисичанськ про перерахунок пенсії, що відповідно вказує на те, що позивачу вже березні 2013 року було відомо про рішення у відмові їй в перерахунку пенсії і, також пропущення позивачем строку звернення до суду, визначеного ч.3 ст.99 КАС України.

В адміністративному позову позивач зазначає, що її мати є інвалідом першої групи, а батько переніс декілька інсультів, то з 2009 року позивач була вимушена проживати з батьками в м.Ровеньки Луганської області та доглядати за ними. Крім того сама позивач та її чоловік хворіли, з травня 2014 року в окремі райони Луганської та Донецької області були проголошені зоною проведення АТО і тому позивач не мала змоги своєчасно звернутися до суду з позовом до ПФУ України в м. Лисичанськ про перерахунок їй пенсії.

При цьому, позивачем не зазначається та з матеріалів справи не вбачається обставин, що заважали б позивачу та могли бути об'єктивними перешкодами для звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів у передбачений законом строк.

Суд враховує, що тривалість і правила обчислення строку звернення до суду визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку. Строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.

При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли було фактично пред'явлено позов.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (справа "Ілхан проти Туреччини" (№ 22277/93 від 27.06.2000 року § 59).

Відповідно до вимог ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

При цьому, слід зазначити, що судом вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльності), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Разом з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що жодних належних та допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом позивач не вказує і не надає, та не зазначено обставин, що свідчать про наявність об'єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк, а отже відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Разом з цим та обставина, що позивач доглядала за своїми батьками, сама та її чоловік хворіли, щодо пропущення строків звернення до суду не спростовує, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України, на відміну від положень статей 263 та 264 Цивільного кодексу України, які визначають підстави зупинення чи переривання строків позовної давності, не передбачено можливості зупинення чи переривання строків звернення з позовом до адміністративного суду.

Поряд з цим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, та пов'язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Позивач не надала належно оформлені документи на підтвердження того факту, що вона з 2013року проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, доглядала за батьками, та з травня 2014року знаходилась в зоні проведення АТО.

Відповідно до вимог пункту 9 частини 1 статті 155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністравного суду поважними.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений строк звернення до суду та будь-яких обставин та доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивачем ні в позовній заяві, ні в клопотанні про поновлення строку оскарження не зазначено та окремо від позовної заяви до суду не надано, що унеможливлює визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суддя прийшла до висновку про відсутність поважних причин для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом, суддя вважає за необхідне позовні вимоги позивача залишити без розгляду .

Керуючись ст.ст. 99, 100, 107 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанськ про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії залишити без розгляду у звязку з пропуском строку для звернення до суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається в адміністративний апеляційний суд Донецької області через Лисичанський міський суд протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отриманн

Головуючий суддя: С.Л. Бойко