Справа № 826/3697/16
Суддя: Борисюк Л.П.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3697/16 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Борисюк Л.П.
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддів за участю секретаря представника позивача представника відповідачаБорисюк Л.П., Вівдиченко Т.Р., Петрика І.Й. Приходько К.М. ОСОБА_5 Романюка Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Апарату Верховної Ради України про стягнення одноразової грошової допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до Апарату Верховної Ради України в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу в розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 16 284,00 грн., стягнути втрати від інфляції, що становлять 7 686,05 грн. та стягнути 3% річних, що становлять 624,00 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2016 року позов задоволено частково.

Зобовязано Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_7 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати, передбаченому ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України».

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржувана постанова суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв'язку з чим просить скасувати постанову суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 в період з 13.12.2012 по 27.11.2014 працював на посаді помічника-консультанта народного депутата України ОСОБА_10

На підставі розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014 №7212 був звільнений з роботи у зв'язку з припиненням повноважень народного депутата України.

Позивач звернувся до Апарату Верховної Ради України із заявою про виплату допомоги, передбаченої ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України».

Доказів надання відповіді на вказану заяву матеріали справи не містять.

З огляду на те, що станом на день звільнення та пізніше відповідач не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу, ОСОБА_7 звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині, суд першої інстанції виходив з того, що одноразова грошова допомога є частиною заробітної плати позивача і належить до сум, що підлягають виплаті йому у день звільнення. Враховуючи, що на день звільнення та пізніше відповідач не виплатив позивачу зазначену одноразову грошову допомогу, така допомога підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, відмовляючи позивачу в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції у розмірі та 3% річних, суд першої інстанції послався на те, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тому стаття 625 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, врегульованих нормами трудового законодавства нормами законодавства про публічну службу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Умови діяльності та особливості регулювання трудових відносин, оплата праці помічника-консультанта народного депутата України визначені ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» (далі - Закон) та Положенням про помічника-консультанта народного депутата України (далі Положення), затвердженого Постановою Верховної Ради України № 379/95-ВР від 13 жовтня 1995 року.

Закон України «Про статус народного депутата України» визначає статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, встановлює правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень.

Відповідно до ст. 1 цього Закону, народний депутат України (далі - народний депутат) є обраний відповідно до Закону України «Про вибори народних депутатів України» представник Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Частиною 3 статті 28 цього Закону встановлено, що народний депутат на строк виконання депутатських повноважень забезпечується окремим технічно обладнаним службовим кабінетом у приміщеннях Верховної Ради України з розташуванням у ньому постійного робочого місця його помічника-консультанта.

Статтею 34 Закону України «Про статус народного депутата України» встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника-консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника-консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до абз. 1, 3 цієї статті, помічники-консультанти народного депутата працюють за строковим трудовим договором на постійній основі чи за сумісництвом або на громадських засадах.

На чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України «Про державну службу», їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг державного службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або до виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

Частиною 6 статті 34 вказаного Закону встановлено, що у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Аналогічні приписи містяться і в ст. 4.6 Положення (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п. 1 Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року № 769, Апарат Верховної Ради України є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

На відміну від заробітної плати, розмір якої визначається виходячи із меж загального фонду, який встановлюється постановою Верховної Ради України для оплати праці помічників-консультантів, одноразова грошова допомога виплачується у чітко визначеному Законом розмірі, який не може бути змінений у залежності від наявності чи відсутності бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що позивач був звільнений з посади помічника - консультанта народного депутата у зв'язку з достроковим припиненням його повноважень, а тому має право на виплату грошової допомоги відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у розмірі тримісячної заробітної плати.

Доводи відповідача про відсутність бюджетних коштів колегією суддів не приймаються до уваги, виходячи з такого.

Так, Європейський Суд з прав людини у справі «Кечко проти України» зазначив, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 32 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, юрисдикція Європейського Суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї.

Відповідно до пункту 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача втрат від інфляції у розмірі 7 686,05 грн. та 3 % річних в розмірі 624,00 грн., виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором бо законом.

В постановах Верховного Суду України у справі № 6-49цс12 від 06 червня 2012 року та у справі № 6-38цс11 від 24 жовтня 2011 року, висловлена правова позиція, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами належними до сплати кредиторові.

Колегією суддів було встановлено відсутність між позивачем та відповідачем, як суб'єктом владних повноважень цивільно-правових відносин, відсутність цивільно-правового правопорушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, з вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв'язку між двома елементами.

Таким чином, зазначені норми цивільного права розповсюджуються на грошові зобов'язання що виникли з договірних правовідносин, в той час як спірні правовідносини регулюються нормами трудового законодавства.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, викладеного не спростовують, а тому колегією суддів відхиляються.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя Л.П. Борисюк Т.Р. Вівдиченко І.Й. Петрик

Повний текст ухвали складено та підписано - 08.07.2016

Головуючий суддя Борисюк Л.П.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Петрик І.Й.