Справа № 821/305/16
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/305/16
16 год 00 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Кальченко-Булановій М.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника ДСА України - Курдіновської К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, господарського суду Херсонської області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до господарського суду Херсонської області (далі-відповідач-1), Державної судової адміністрації України (далі-відповідач-2), в якому просить визнати протиправною невиплату відповідачем-1 вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою та зобов'язати відповідачів нарахувати та виплатити вищевказану вихідну допомогу.

Позов мотивований тим, що з 02.09.1991 року позивач працювала на посаді судді господарського суду Херсонської області безстроково. 14.01.2014 року ОСОБА_1 через господарський суд Херсонської області подано до Вищої ради юстиції заяву про відставку, яка цього ж дня направлена адресату. Вища рада юстиції 11.02.2014 року вирішила внести до Верховної Ради України подання про звільнення ОСОБА_1 Однак, Верховна Рада України розглянула вказане подання лише 25.12.2014 року, та постановою від 25.12.2014 року № 59-VIII звільнила позивача та ряд суддів із займаних посад в зв'язку із поданням заяв про відставку. Наказом голови господарського суду Херсонської області від 26.12.2014 року позивача звільнено із посади судді цього суду. При цьому, 10.02.2016 року господарським судом Херсонської області відмовлено у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги з тих підстав, що на момент виходу ОСОБА_1 у відставку не було правових підстав для виплати такої допомоги. Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки такі дії відповідача-1 суперечать положенням Конституції України, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.

У судовому засіданні позивач, уточнивши позовні вимоги, просила визнати протиправною невиплату відповідачем-1 вихідної допомоги у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою та зобов'язати господарський суд Херсонської області нарахувати та виплатити позивачу вищевказану допомогу. Також позивач у судовому засіданні зазначила, що на момент подання нею заяви про звільнення з посади судді у зв'язку з відставкою діяла редакція Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI, стаття 136 якого передбачала, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Позивач зауважила, що вона набула права на виплату вихідної допомоги відповідно до статті 136 вказаного Закону, оскільки реалізувала своє право на відставку у період коли діяла вказана норма шляхом подання заяви про відставку. Вища рада юстиції прийняла рішення про внесення подання до ВРУ про звільнення позивача 11.02.2014 року, тобто у період дії статті 136 Закону № 2453-VI та до набрання законної сили Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VIІ. Той факт, що Верховна Рада України реалізувала свій обов'язок щодо звільнення з посади у відставку лише через 11 місяців після подання заяви про відставку, не пов'язаний з волею позивача та її діями щодо звільнення за вказаних підстав, а тому не можуть обмежувати передбачених законодавством прав та гарантій, які діяли як на час подання заяви про звільнення, так і на момент внесення Вищою радою юстиції подання до Верховної ради України про звільнення ОСОБА_1

Відповідач-1 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав письмові заперечення проти позову, зі змісту якого слідує, що відмовивши позивачу у виплаті вихідної допомоги, господарський суд Херсонської області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Також господарський суд Херсонської області вважає, що позивачем пропущено передбачений статтею 99 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав в частині невиплати вихідної допомоги позивач дізналася у день остаточного розрахунку, а сааме - 26.12.2014 року На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

При вирішенні даного спору суд надав оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду.

Так, спірні правовідносини виникли з приводу невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, на яку, як стверджує позивач, вона має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством.

Оскільки ОСОБА_1 впродовж двадцяти трьох років обіймала посаду судді, спір щодо невиплати їй вихідної допомоги є спором з приводу проходження публічної служби.

Зважаючи на те, що перебування особи на державній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, суд вважає, що при вирішенні питання про зобов'язання роботодавця виплатити недоотриману при звільненні суму коштів чи про стягнення недоотриманої суми, звернення до суду із такими вимогами не обмежується будь-яким строком.

Таким чином строк звернення до суду із даним позовом позивачем не пропущено.

Судом встановлено, що 14 січня 2014 року ОСОБА_1 подано до господарського суду Херсонської області заяву про звільнення з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

14.01.2014 року господарський суд Херсонської області направив заяву позивача разом з додатками до Вищої ради юстиції України за вих. № 01.01-03/321/2014.

11.02.2014 року Вищою радою юстиції прийнято рішення про внесення до Верховної ради України подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді господарського суду Херсонської області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

01.04.2014 року набрав законної сили Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VIІ (далі - Закон № 1166-VIІ), яким із Закону України "Про судоустрій та статус суддів" виключено статтю 136.

25.12.2014 року Верховною Радою України винесено постанову № 636-VIІІ "Про звільнення суддів", якою суддю господарського суду Херсонської області ОСОБА_1 звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

26.12.2014 року на підставі постанови Верховної Ради України від 16.07.2014 року № 636-VIІІ головою господарського суду Херсонської області винесено наказ № 01.02.-02/9 "Про звільнення судді ОСОБА_1".

10.02.2016 року господарський суд Херсонської області повідомив позивача про відсутність правових підстав для нарахування та виплати вихідної допомоги у зв'язку із виходом у відставку, оскільки стаття 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" була виключена відповідно до положень Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" та відмовив у нарахуванні та виплаті вихідної допомоги.

Надаючи оцінку обгрунтованості вимог позивача щодо виплати вихідної допомоги у розмірі 10 заробітних плат відповідно до статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що діяла на момент подання позивачем заяви про звільнення у відставку, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Пунктом 9 частини 5 статті 126 Конституції України передбачено, що суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Частинами 1, 3 статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI (в редакції, чинній станом на 14.01.2014 року) (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції (стаття 100 Закону № 2453-VI).

Так, на час подання ОСОБА_1 заяви про звільнення стаж її роботи на посаді судді складав 23 роки 03 місяці 29 днів.

Згідно із частиною 1 статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що діяла до 01.04.2014 року, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

1 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким виключено статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Отже, заява про відставку позивачем подана 14.01.2014 року, подання Вищої ради юстиції про звільнення ОСОБА_1 внесено до Верховної Ради України 11.02.2014 року, стаття 136 Закону № 2453-VI втратила чинність 01.04.2014 року.

У своєму рішенні від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статей 103, 109, 131, 132, 135, 136, 137, підпункту 1 пункту 2 розділу XII "Прикінцеві положення", абзацу четвертого пункту 3, абзацу четвертого пункту 5 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів", конституційний Суд України зазначає, що аналіз розділу VІІІ Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" дає підстави для висновку, що відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання. За своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Таким чином, Коституційний Суд України у рішенні № 10-рп/2013 надає оцінку правової природи вихідної допомоги, виплата якої до 01.04.2014 року була передбачена статтею 136 Закону № 2453-VI.

Разом з тим, суд, вирішуючи питання набуття позивачем права на виплату вихідної допомоги, вважає за необхідне врахувати наступне.

Статтею 83 Конституції України передбачено, що порядок роботи Верховної Ради України встановлюється Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

Відповідно до статті 111 Закону № 2453-VI (в редакції, що діяла на час звільнення позивача-25.12.2014) порядок розгляду питання та прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення з посади судді, обраного безстроково, встановлюється цим Законом та Регламентом Верховної Ради України. Питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, розглядається на пленарному засіданні Верховної Ради України без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок. Розгляд питання про звільнення з посади судді, обраного безстроково, на пленарному засіданні Верховної Ради України починається з доповіді Голови Вищої ради юстиції або члена Вищої ради юстиції, який діє за його дорученням. Рішення про звільнення з посади судді приймається більшістю від конституційного складу Верховної Ради України і оформляється постановою Верховної Ради України. У разі неодержання кількості голосів народних депутатів України, передбачених частиною четвертою цієї статті, щодо звільнення з посади судді, обраного безстроково, проводиться повторне голосування.

За приписами пункту 4 частини 4 статті 20 Закону України "Про Регламент Верховної Ради України" від 10.02.2010 року № 1861- VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до порядку денного сесії Верховної Ради включаються позачергово без голосування питання про складення присяги, питання про призначення, обрання на посади, звільнення з посад, надання згоди на призначення і звільнення з посад, розгляд яких є виключним правом Верховної Ради у випадках, передбачених Конституцією України та законами України.

Статтею 216 Закону № 1861- VI передбачено, що Верховна Рада звільняє з посад, зокрема, суддів, обраних безстроково, відповідно до частин п'ятої 126 Конституції України. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 88 Конституції України підготовку питань про звільнення з посад суддів Конституційного Суду України та суддів, обраних Верховною Радою безстроково, до розгляду на пленарних засіданнях Верховної Ради організовує Голова Верховної Ради України, а в разі його відсутності - Перший заступник чи заступник Голови Верховної Ради України.

Відповідно до частини 1 статей 82 та 83 Конституції України Верховна Рада України працює сесійно. Чергові сесії Верховної Ради України починаються першого вівторка лютого і першого вівторка вересня кожного року.

Судом встановлено, що чергова четверта сесія Верховної Ради України сьомого скликання розпочата 04.02.2014 року. Подання про звільнення позивача із посади внесено до Верховної Ради України 11.02.2014 року. Впродовж лютого-березня 2014 року відбулося більше двадцяти пленарних засідань (http://w1.c1.rada.gov.ua/pls/radan_gs09/ns_arh_h1?nom_sk 7), проте питання звільнення суддів з посад з підстав, передбачених статтею 126 Конституції України, в тому числі ОСОБА_1, не було включено до порядку денного чергової сесії ВРУ. Рішення про звільнення позивача з посади Верховна Рада України прийняла тільки 25.12.2014 року.

Пунктом 4 параграфа 2.1 розділу II Регламенту Вищої ради юстиції, затвердженого рішенням Вищої ради юстиції від 04.04.2010 року № 791/0/15-10 передбачено, що розгляд питання про відставку судді включає в себе з'ясування дійсного волевиявлення судді, який подав заяву про відставку, з метою перевірки відсутності стороннього впливу на суддю або примусу.

Таким чином, на момент подання позивачем заяви про звільнення, Вища рада юстиції за наявності у судді відповідного стажу роботи перевіряла дійсність волевиявлення судді щодо звільнення. У свою чергу, Верховна Рада України позачергово забезпечувала організацію підготовки цього питання до розгляду на пленарних засіданнях без висновку комітетів Верховної Ради України та будь-яких перевірок.

За приписами статей 23, 25 Загальної Декларації прав людини, кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої, та її сім'ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення, але цього всього держава незаконно позбавила позивача.

Беручи до уваги ту обставину, що подання про звільнення позивача із посади судді Вищою радою юстиції внесено до Верховної Ради України у той час, як діяла норма Закону № 2453-VI (стаття 136), яка передбачала виплату суддям вихідної допомоги, суд дійшов висновку про набуття позивачем права на виплату вказаної допомоги, оскільки прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення ОСОБА_1 через 11 місяців після внесення подання Вищою радою юстиції не залежало від волі позивача та не може мати наслідком позбавлення її права на матеріальну винагороду.

Оскільки право на відставку позивачем реалізовано до набрання чинності Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", то нею набуто право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою відповідно до частини першої статті 136 Закону Україну "Про судоустрій і статус суддів", що є підставою для зобов'язання відповідача-1 здійснити відповідні нарахування та виплати.

Крім цього, суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 30.09.2015 року справа № 21-635а15. У даному рішенні Верховний Суд України визнав протиправною бездіяльність Верховної Ради України, вказавши на те, що не розглянувши подання Вищої ради юстиції (щодо звільнення судді у відставку) протягом розумного строку, Верховна Рада України допустила протиправну бездіяльність.

Відтак, враховуючи, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованої виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбачених Конституцією України та іншими Законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем-1 не доведено правомірність не виплати позивачу вихідної допомоги, а відтак - позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 12, 19, 71, 128, 158-163, 167 КАС України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову господарського суду Херсонської області у виплаті ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою у зв'язку з виходом у відставку.

Зобов'язати господарський суд Херсонської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10-ти місячних заробітних плат за останньою посадою у зв'язку з виходом у відставку.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 11 липня 2016 р.

Суддя Кисильова О.Й.

кат. 12.3