Справа № 802/712/16-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

04 липня 2016 р. Справа № 802/712/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

секретаря судового засідання: Демченка А.М.,

за участю представників сторін:

відповідача, третьої особи: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом

ОСОБА_2

до Вінницької обласної державної адміністрації, Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області;

Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації.

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_2 до Вінницької обласної державної адміністрації, Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації; треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області; Департамент соціальної та молодіжної політики Вінницької обласної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії .

Позовні вимоги мотивовані тим, що Департаментом соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації відмовлено у видачі ОСОБА_2 посвідчення категорії 1, як інваліду, інвалідність якого повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи.

В позовній заяві, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що їй встановлена 2 група інвалідності по захворюванню, яке повязане із впливом аварії на ЧАЕС, а тому, у відповідності до вимог законодавства, вона має право на отримання посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Представник позивача в судове засідання не зявилась, про дату час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про вручення повістки. Судове засідання призначене на 04.07.2016 року представник позивача просила проводити за її відсутності, що підтверджується заявою №12387 від 13.06.2016 року.

Представник відповідача та третьої особи проти задоволення адміністративного позову заперечувала в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників, дослідивши адміністративну справу, суд встановив наступне.

Центральною міжвідомчою експертною комісією МОЗ та МНС України по встановленню причинного звязку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС на засіданні №20 від 16.12.2014 було встановлено причинний зв'язок позивач з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується листом №9937 від 29.12.2014 року (а. с. 7). Відповідно до довідки МСЕК від 05.02.2015 року (а. с. 8) ОСОБА_2 присвоєно другу групу інвалідності, захворювання повязане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Після отримання даної довідки 12.02.2015 позивач звернулась до управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області із заявою про видачу посвідчення категорії 1, як інваліду, інвалідність якого повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Управлінні праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області 16.03.2015 документи ОСОБА_2 направило до Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації для вирішення питання видачі позивачу такого посвідчення.

Однак, 19.03.2015 листом №10-1484 (а. с. 9-10) Департаментом соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації документи були повернуті до управління праці та соціального захисту населення Ладижинської міської ради Вінницької області, а ОСОБА_2 відмовлено у видачі посвідчення категорії 1, як інваліду, інвалідність якого повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи у звязку з тим, що з 01.01.2015 місто Ладижин Вінницької області втратило статус зони посиленого радіоекологічного контролю і з 01.01.2015 року позивач не проживає в зоні посиленого радіоекологічного контролю, а відповідно на даний час не є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 .

Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов'язкового) і гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов'язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов'язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986 - 1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов'язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України;

6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв'язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п'ятої статті 17 цього Закону.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать неповнолітні діти, зазначені у статті 27 цього Закону. Після досягнення повноліття (в разі одруження або влаштування на роботу у передбачених чинним законодавством випадках до досягнення повноліття - за їх бажанням відповідно з часу одруження або влаштування на роботу), визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи провадиться на умовах, визначених частиною першою цієї статті, а щодо потерпілих, зазначених у пункті 6 частини першої цієї статті, визначення категорії провадиться відповідно до пункту 1 частини першої статті 14 цього Закону.

Згідно приписів статті 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до четвертої категорії потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи відносяться особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач має посвідчення серії В-І №4629457, громадянки, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю Категорії 4 (а. с. 16).

Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини 4 статті 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Пунктом 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51, передбачено, що видача посвідчень провадиться іншим потерпілим і учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також дружині (чоловіку) або опікуну дітей померлого громадянина, смерть якого пов'язана з Чорнобильською катастрофою - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення.

Із наведеного слідує, що видача посвідчень провадиться державними адміністраціями областей за поданням районних державних адміністрацій.

Встановлено, що Експертним висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв'язку хвороб, що привели до інвалідності та смерті з дією іонізуючого випромінювання та інших шкідливих чинників внаслідок аварії на Чорнобильської АЕС №9937 від 29.12.2014 року підтверджено, що хвороба позивачка (Cr щитовидної залози, T2N1 в M0, IV А, кл. гр. ІІІ. Стан після комбінованого лікування ) має причинний звязок з впливом аварії на ЧАЕС (а. с. 7). Довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААА №035490 позивачу встановлено другу групу інвалідності пов'язану з впливом аварії на ЧАЕС з 05.02.2015 року (а. с. 8).

Згідно з п.2 ст.9 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зі змінами та доповненнями в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та зазначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Суд звертає увагу, що відповідно до п.4 ст.11 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Законом України від 28.12.2014 року №76VІІІ Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01.01.2015 року, у статті 2 Закону України Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи абзац пятий частини другої, у якому надається визначення зони посиленого радіоактивного контролю, виключено. Зону посиленого радіоактивного контролю відмінено.

Тобто,суд прийшов до вистовку, що місто Ладижин Вінницької області, яке відповідно з додатком №1 до постанови Кабінету міністрів Української РСР Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23 липня 1991 року №106, було віднесено до зони посиленого радіоактивного контролю - з 01.01.2015 року, у звязку з відміною зони посиленого радіоактивного контролю, не відноситься до переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Наведені обставини свідчать на користь висновку про те, що ОСОБА_2 з 01.01.2015 року постійно не проживає або постійно не працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю.

Тобто, на момент огляду 05.02.2015 року у Вінницькій обласній МСЕК позивач не мала статусу потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Також, слід зауважити, що статтею 12 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що причинний зв'язок між захворюванням, пов'язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоровя.

Отже, наявність експертного висновку не дає підстави, згідно чинного законодавства, встановити ОСОБА_2 статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи та видати посвідчення потерпілої 1 категорії, оскільки статтею 14 Закону визначено, що до потерпілих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії можуть бути віднесені інваліди з числа потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, який встановлюється, зокрема, Вінницькою обласною медико-соціальною експертною комісією.

Тобто, суд наголошує, що наявність висновку МСЕК, а не експертного висновку, дає підстави для оформлення посвідчення потерпілого 1 категорії на ЧАЕС.

Отже, відмова Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації у видачі посвідчення категорії 1, як інваліду, інвалідність якого повязана з наслідками Чорнобильської катастрофи є правомірною.

Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання відмови Департаменту соціальної політики Вінницької обласної державної адміністрації у видачі посвідчення категорії 1, як інваліду, інвалідність якого пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи неправомірною та зобов'язання Вінницької обласної державної адміністрації видати посвідчення категорії 1, як інваліду, інвалідність якого пов'язана з наслідками Чорнобильської катастрофи - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Крапівницька Н. Л.