Справа № 2а-977/11/1370
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Київ К/800/44478/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Ситникова О.Ф.,

Черпака Ю.К.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до Державної митної служби України, Львівської митниці Міндоходів про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Львівської митниці Міндоходів на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що наказом Державної митної служби України № 1362-к від 3 липня 2013 року його поновлено на роботі з 27 грудня 2010 року та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 29 639,79 грн., згідно з постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року.

Вказуючи на те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року в частині поновлення на посаді виконана шляхом прийняття наказу лише від 3 липня 2013 року № 1362-к, просив стягнути середній заробіток за час затримки виконання судового рішення, а саме: з 12 жовтня 2012 року по 2 липня 2012 року в сумі 26 264,67 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 12 жовтня 2012 року по 2 липня 2012 року в сумі 26 264,67 грн., з утриманням єдиного соціального внеску в сумі 1 602,14 грн. та податку з доходів фізичних осіб в сумі 3 699,88 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 березня 2014 року скасовано та прийнято нову. Стягнуто з Львівської митниці Міндоходів на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 12 жовтня 2012 року по 2 липня 2012 року в сумі 25 214,48 грн., без врахування обов'язкових відрахувань. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги Львівська митниця Міністерства доходів і зборів України посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування зазначених рішень та прийняття нового - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Судами встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 8 лютого 2012 року ОСОБА_4 поновлено на посаді старшого інспектора сектору відділу митного оформлення № 3 митного поста «Краковець» Львівської митниці з 27 грудня 2010 року, стягнуто з Львівської митниці за час вимушеного прогулу з 28 грудня 2010 року по 11 жовтня 2011 року середній заробіток в сумі 29 639,79 грн. Постанову суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 3 154,70 грн. звернуто до негайного виконання.

11 червня 2012 року державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у зв'язку з виконанням боржником рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу на користь ОСОБА_4 в сумі 29 639,79 грн.

Наказом Державної митної служби України № 1362-к від 3 липня 2012 року ОСОБА_4 поновлено на посаді.

4 липня 2012 року позивачем подано заяву про звільнення за угодою сторін і в цей же день прийнято відповідний наказ № 947-к.

3 грудня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до Львівської митниці з заявою про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12 жовтня 2011 року по 2 липня 2012 року.

Згідно з довідкою відповідача середній заробіток ОСОБА_4 за період з 12 жовтня 2011 року по 2 липня 2012 року становить 26 264,67 грн., а середньоденний - 146,73 грн.

Відповідно до статті 235 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої цієї норми при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зазначена норми не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Згідно із частиною першою статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною четвертою статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV). Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до статті 2 Закону № 606-ХІV примусове виконання рішень покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

До такого висновку зводиться правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 23 червня 2015 року (справа № 21-63а15).

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Враховуючи те, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2011 року в частині поновлення ОСОБА_4 на посаді виконана Державною митною службою України шляхом прийняття наказу № 1362-к лише 3 липня 2012 року, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_4 має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

При цьому, апеляційний суд обґрунтовано взяв до уваги той факт, що в жовтні-листопаді 2011 року ОСОБА_4 перебував на обліку як безробітний в Стрийському МРЦЗ та отримав за цей період дохід в сумі 1 050,19 грн., що підтверджується довідкою № 4255 від 5 червня 2014 року, у зв'язку з чим, дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, за виключенням суми яку позивач отримав як безробітний.

Колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що вимоги позивача про виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення повинні розглядатися в порядку частини дев'ятої статті 267 КАС України з огляду на таке.

За змістом частини дев'ятої статті 267 КАС України позивач, на користь якого ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб'єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Виходячи зі змісту вказаної статті саме позивач має право обирати спосіб захисту свого порушеного або невизнаного права.

У зв'язку з тим, що касаційна скарга не містить доводів, котрі спростовують правильність висновків апеляційного суду, зміст оскарженого рішення також не дає підстав для висновку, що апеляційним судом порушено норми матеріального чи процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Львівської митниці Міністерства доходів і зборів України відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

О.Ф.Ситников

Ю.К. Черпак