Справа № 274/3040/16-а
Суддя: Хуторна І. Ю.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 274/3040/16-а
Провадження № 2-а/0274/78/16
Постанова

Іменем України

06.07.2016 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Хуторної І.Ю.,

з участю секретаря Павліченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Бердичеві справу за адміністративним позовом керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах дітей ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Комунального навчального закладу «Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Любарський професійний ліцей про зобов'язання вчинити дії, -

Встановив:

У травні 2016 року керівник Бердичівської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Комунального навчального закладу «Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради, в якому просить зобов'язати Комунального навчального закладу «Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної радинарахувати та виплатити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожному одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, з розміру, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", що складає, з урахуванням виплачених сум - 7 716 грн. 00 коп. Крім того, прокурор просить визнати поважними причини пропуску строку звернення з цим позовом, оскільки про факт порушення права дитини прокурор дізнався у травні 2016 року.

В обґрунтування позову, прокурор зазначив, що на підставі ч.7 ст. 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» випускники комунального навчального закладу «Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради ОСОБА_1 як дитина сирота та діти позбавлені батьківського піклування: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали право на одноразову грошову допомогу в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, однак зазначену допомогу відповідачем виплачено не у повному обсязі, лише 200 гривень кожному.

Прокурор Левченко Ю.Ю. у судовому засіданні позов підтримала, з підстав, заявлених у ньому.

Представник третьої особи директор Любарського професійного ліцею позов в інтересах дітей підтримав.

Представники відповідача Довгий Т.С. та Петричук О.М. просять відмовити у задоволення позову з підстав, зазначених у запереченні. Серед іншого, вказали, що діти після закінчення КНЗ «Бердичівська загальноосвітня школа-інтерна» вступили кожен до Любарського професійного ліцею на повне державне утримання. Виплата одноразової допомоги випускникам з числа дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування виплачується лише при їх працевлаштуванні.

Дослідивши докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

З письмових доказів ( а.с. 19-43) вбачається, що ОСОБА_1, має статус дитини сироти; ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - діти позбавлені батьківського піклування.

У 2015 році ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 закінчили навчання у комунальному навчальному закладі "Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат " Житомирської обласної ради та відраховані з числа учнів( а.с. 18).

Кожного з них зараховано на навчання до Любарського професійного ліцею адміністрації з 01.09.2015 (а.с 10).

При випуску зі школи-інтернату у 2015 році ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали допомогу у розмірі 200 грн. кожен, що підтверджується платіжною відомістю за серпень 2015 року (а.с. 17).

Згідно п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства, визначено Законом України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року N 2342-IV ( далі Закон № 2342-IV).

Згідно з визначеннями, наведеними в ст.1 Закону N 2342-IV:

- дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки;

- діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами внутрішніх справ, пов'язаним з ухиленням від сплати аліментів та відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, та безпритульні діти;

- статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, - визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування;

- встановлення опіки та піклування - влаштування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, в сім'ї громадян України, які перебувають, переважно, у сімейних, родинних відносинах з цими дітьми-сиротами або дітьми, позбавленими батьківського піклування, з метою забезпечення їх виховання, освіти, розвитку і захисту їх прав та інтересів.

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, надає таким особам право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг.

Відповідно до ст.4 Закону N 2342-IV заходи соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, що залишилися без батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою.

Стаття 8 Закону передбачає, що держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком (ч.2 ст.9 Закону N 2342-IV ).

Як встановлено в ч.ч. 1-3 ст. Закону N 2342-IV держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Допомога та утримання таких дітей не можуть бути нижчими за встановлені мінімальні стандарти, що забезпечують кожній дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку на рівні, не нижчому за встановлений прожитковий мінімум для таких осіб. Право на повне державне забезпечення в навчальних закладах мають діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, віком до вісімнадцяти років та особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, при продовженні навчання до 23 років або до закінчення відповідних навчальних закладів.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 8 Закону N 2342-IV , випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України. За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Зміст вищенаведеної норми свідчить про те, що Кабінету Міністрів України доручено визначити порядок забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування одягом і взуттям, в тому числі встановити нормативи такого забезпечення. Мінімальний розмір одноразової грошової допомоги, яка виплачується випускникам, чітко визначений Законом, виплата цих сум в більшому розмірі здійснюється за рахунок навчального закладу або відповідної установи.

При цьому, ч. 7 ст. 8 Закону N 2342-IV встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався.

Тому суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що одноразова грошова допомога виплачується при працевлаштуванні після закінчення навчального закладу.

Пунктом 2 прикінцевих положень Закону передбачено, що інші нормативно-правові акти, прийняті до набуття чинності цим Законом, діють в частині, що не суперечить цьому Закону. Вказаний Закон набрав чинності 02.02.2005р.

Відповідно до положень ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, під час виплати одноразової грошової допомоги дітям: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, Комунальний навчальний заклад "Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат" Житомирської обласної ради повинен був керуватись вимогами ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», а не п.п.1 п. 13 Постанови Кабінету Міністрів України №226 від 05.04.1994р. «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», оскільки положення цієї Постанови суперечать вимогам вказаного Закону.

З цих підстав суд не бере до уваги посилання відповідача на листи Міністерства освіти та науки України № 1/1-4437 від 30.03.2015, яки надано роз'яснення щодо порядку нарахування та виплати грошової компенсації випускникам шкіл-інтернатів.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» порядок відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа, у тому числі на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар на одну фізичну особу, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, а також інших виплат, передбачених цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до державних соціальних стандартів.

Статтею 39-9 вказаного вище Закону встановлено, що порядок відшкодування витрат на виплату допомоги випускникам закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, повне державне забезпечення відповідно до статті 8 цього Закону при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу відповідно до норм забезпечення випускників закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Норми ст.ст. 25, 39-9 Закону України «Про забезпечення організаційно правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» регулюють правовідносини щодо відшкодування навчальним закладам або відповідним установам, в яких виховуються та навчаються діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, понесених ними витрат на харчування, одяг, взуття, м'який інвентар, здійснення грошових виплат при працевлаштуванні та вступі до навчального закладу, та не розповсюджуються на правовідносини навчальних закладів з їх випускниками, що є предметом спору у даній справі.

Крім того, як встановлено ст.3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування», одним із основних принципів державної політики в частині соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, є захист прав і інтересів таких дітей, а також забезпечення соціально-правових гарантій.

Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становив 1286 грн. 00 коп.

Розмір допомоги мав би складати 7716 грн. ( 1268*6).

Суд не погоджується з позицією прокурора щодо того, що виплачені відповідачем дітям по 200 гривень, складають інший вид допомоги, не той, що передбачено статтею 8 ЗУ N 2342-IV.

Так з платіжної відомості за серпень 2015 року вбачається, що допомогу виплачено дітям, як випускникам навчальних закладів. Така допомога, як зазначено вище, передбачена ч.7 ст. 8 ЗУ N 2342-IV.

А тому, виходячи з вищенаведених норм, Комунальним навчальним закладом «Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради протиправно не виплачено допомогу, як випускникам вказаного навчального закладу, в розмірі 7516 грн. ( 1716 грн.-200 грн.): ОСОБА_1, як дитині -сироті та ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як дітям, позбавленим батьківського піклування, чим порушив їх права.

При поданні даного адміністративного позову, прокурором заявлено вимогу про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду із зазначеним позовом та наведено причини пропуску цього строку.

Відповідно до ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Оскільки порушення прав ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було виявлено лише після проведення відповідної перевірки законності дій відповідача органами прокуратури, тобто, у травні 2015 року, а діти, будучи неповнолітніми могли не бути не обізнаними про порушення їх прав, тому слід визнати поважними причини пропуску строку звернення з цим позовом до суду.

Відповідно до статті 94 КАС України з відповідача на користь прокуратури Житомирської області слід стягнути 1342,00 грн. судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 94, 100, 160, 167 КАС України, суд

Постановив:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення керівника Бердичівської місцевої прокуратури з даним позовом до суду.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Зобов'язати Комунальний навчальний заклад «Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» нарахувати та виплатити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 8 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" у розмірі шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку з розміру, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", з урахуванням проведених виплат, - в сумі по 7516 грн. 00 коп. кожному.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Комунальний навчальний заклад «Бердичівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» на користь прокуратури Житомирської області витрати по сплаті судового збору в розмірі 1342,00 грн.

На постанову суду протягом десяти днів, з дня отримання її повного тексту може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.

Суддя