Справа № 808/1599/16
Суддя: Лазаренко Максим Сергійович
Дата ухвалення: 2016-06-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року (14 год. 10 хв.) Справа № 808/1599/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазаренка М.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного суду (далі іменується - суд) надійшов позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі іменується - ТДВ СК «Кредо» або позивач) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі іменується - Нацкомфінпослуг або відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати повністю Розпорядження відповідача № 282 від 02.02.2016 про застосування заходу впливу до позивача.

В обґрунтування позову посилається на те, що оскільки позивач не є платником податку на додану вартість в силу норм Податкового кодексу України, тому у разі виплати страхового відшкодування потерпілій особі, яка не є платником податку на додану вартість, до розміру страхового відшкодування може бути включений розмір податку на додану вартість лише за умови документального підтвердження проведення ремонту транспортного засобу у особи, яка є платником податку на додану вартість. Позивач вважає необґрунтованими висновки відповідача про допущення ним порушення вимог пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо безпідставного не здійснення виплати суми податку на додану вартість, які стали підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження відповідача.

Ухвалою судді від 23.05.2016 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання 06.06.2016 представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не прибули.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника в порядку письмового провадження.

Відповідач про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову не надіслав.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі іменується - КАС України), якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За приписами статті 41 КАС України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з'ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

18.01.2016 інспекційною групою департаменту страхового регулювання та нагляду Нацкомфінпослуг складено Акт про правопорушення, вчинені ТДВ СК «Кредо» на ринку фінансових послуг №30/13-14/13/6 (а.с. 13-15), відповідно до якого встановлено не здійснення позивачем доплати в розмірі, що не перевищує суми податку на додану вартість, що є порушенням вимог абзацу другого пункту 36.2 статті 36 статтею 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (далі іменується - Закон №1961-IV).

Відповідно до вказаного акту, порушення на ринку фінансових послуг допущено позивачем за наступних обставин.

04.09.2015 за участю забезпеченого транспортного засобу «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася подія, що має ознаки страхового випадку, в результаті якої пошкоджено транспортний засіб «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

11.09.2015 потерпілою особою ОСОБА_1 подано до ТДВ СК «Кредо» заяву про страхове відшкодування, до якої були додані всі документи, передбачені статтею 35 Закону №1961-IV, необхідні для прийняття вмотивованого рішення.

07.12.2015 страховою компанією визнано випадок страховим, про що складено страховий акт №ОСГПО-1372, відповідно до якого затверджено суму страхового відшкодування у розмірі 40811,95 грн.

Страхове відшкодування у розмірі 40811,95 грн. сплачене страховиком потерпілій ОСОБА_1 07.12.2015.

Розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі звіту за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 30.09.2015 року №566, складеного ФОП «Кипа Сергій Михайлович», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту, пошкодженого в дорожньо-транспортній пригоді автомобіля «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, з урахуванням податку на додану вартість складає 47 286,18 грн., без врахування податку на додану вартість - 40811,95 грн.

17.11.2015 позивачем від потерпілої отримано документальне підтвердження фактів оплати проведеного ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, а саме: акт здачі прийняття робіт ОУ-0000088 на суму 47370,00 грн., квитанція до прибуткового касового ордера від 21.10.2015 №7, на суму 47370,00 грн. Проте, на час проведення перевірки та складання Нацкомфінпослуг акту про порушення, страховиком не здійснено доплату в розмірі суми податку на додану вартість.

Не погоджуючись із Актом про правопорушення позивачем до відповідача були подані Заперечення на Акт від 29.01.2016 №68 (а.с. 16-19).

02.02.2016 Нацкомфінпослуг, розглянувши справу про порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, провадження у якій розпочато зазначеним актом про правопорушення №30/13-14/13/6 від 18.01.2016 прийняло Розпорядження №282 «Про застосування заходу впливу до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», відповідно до якого зобов'язало позивача усунути порушення законодавства про фінансові послуги та повідомити Нацкомфінпослуг про усунення порушення з наданням підтверджуючих документів у термін включно до 23.02.2016 (а.с. 22-24).

19.02.2016 позивач виконав вимоги Розпорядження№282 від 02.02.2016, сплативши на користь потерпілої розмір податку на додану вартість у сумі 6474,23 грн., проте вважаючи зазначене Розпорядження відповідача протиправним і необґрунтованим, звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування вказаного Розпорядження.

З'ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно статті 5 Закону № 1961-IV об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 вказаного Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Приписами статті 22 вищезазначеного Закону № 1961-IV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Порядок подачі потерпілою особою заяви про страхове відшкодування, прийняття страховиком рішення про здійснення виплати страхового відшкодування та його виплати регулюються статтями 35 і 36 Закону № 1961-IV.

Так, відповідно пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як встановлено матеріалами справи, потерпіла ОСОБА_1 11.09.2015 звернулась до ТДВ СК «Кредо» із заявою на виплату страхового відшкодування у зв'язку із пошкодженням в результаті дорожньо-транспортної пригоди, належного їй на праві власності транспортного засобу «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2. В заяві потерпіла просила виплатити страхове відшкодування на її банківський рахунок (а.с. 26).

Розмір страхового відшкодування, належний до виплати потерпілій, визначений позивачем на підставі Звіту за результатами експертного автотоварознавчого дослідження від 30.09.2015 №566, згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, з урахуванням податку на додану вартість складає 47 286,18 грн., без врахування податку на додану вартість - 40811,95 грн., розмір податку на додану вартість складає 6 474,23 грн.

07.12.2015 позивачем складено страховий акт №ОСГПО-1372, відповідно до якого пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, визнано страховим випадком та затверджено суму страхового відшкодування у розмірі 40811,95 грн.

Страхове відшкодування, за заявою потерпілої, сплачене страховиком на банківський рахунок ОСОБА_1, що підтверджується платіжними дорученнями №3881 від 07.12.2015 та №F1208GAWPB від 08.12.2015 (а.с. 51-52).

Тобто, позивачем при здійснені виплати страхового відшкодування суму виплати було зменшено на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість у розмірі 6474,23 грн.

Суд приходить до висновку, що визначення розміру страхового відшкодування на підставі Звіту від 30.09.2015 №566 та його виплата без врахування податку на додану вартість у сумі 6474,23 грн. здійснені позивачем правомірно, з огляду на наступне.

Абзацом другим пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Відповідно до пункту 36.4 цієї ж статті, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку.

Судом встановлено, що виплата страхового відшкодування на банківський рахунок потерпілої проведена за її заявою.

Правовідносини щодо включення або виключення податку на додану вартість із суми страхового відшкодування, підлягаючого до виплати страхувальнику чи іншій особі (потерпілому, вигодонадувачу), регулюються податковим законодавством, а не законодавством в сфері страхування.

Згідно підпункту 196.1.3 пункту 196.1 статті 196 Податкового кодексу України не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов'язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Отже, всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов'язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, у зв'язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі, податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками податку на додану вартість по таких операціях.

При цьому, сам по собі звіт про визначення вартість відновлювального ремонту не є підставою для виникнення податкових зобов'язань, пов'язаних з наданням послуг щодо проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Зазначені зобов'язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. Таким чином, у випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, або проведення його особою, яка не є платником ПДВ, податкові зобов'язання не виникають.

Податкові зобов'язання з податку на додану вартість виникають у платника податку на додану вартість, який здійснює операції з постачання товарів чи послуг (товарно-матеріальних цінностей і послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта), оскільки такі операції є об'єктом оподаткування податком на додану вартість відповідно до положень пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України.

Таким чином, у разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілому (позивачу), а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах.

Водночас, у разі, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об'єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюється без урахування сум податку на додану вартість.

Відтак, в силу приписів частини другої статі 14 ЦК України страховик не може бути примушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником податку на додану вартість.

Згідно інформації реєстру платників податку на додану вартість, який розміщений на офіційному порталі Державної фіскальної служби України, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (індивідуальний податковий номер НОМЕР_3) не зареєстрований як платник податку на додану вартість (а.с. 47-49)

Згідно акту № ОУ-0000088 від 21.10.2015 здачі-прийняття робіт (надання послуг) з ремонту пошкодженого транспортного засобу «Toyota RAV4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, виконаних ОСОБА_2, роботи та послуги здійснені без нарахування податку на додану вартість, загальна вартості наданих робіт та послуг без ПДВ та з урахуванням ПДВ становить 47370,00 грн. Розмір ПДВ у акті визначений - 0,00 грн. (а.с. 42). Крім того, в квитанції до прибуткового касового ордера №7 від 21.10.2015 на суму 47370,00 грн., виданою ОСОБА_2, що підтверджує оплату потерпілою ОСОБА_1 зазначених робіт та послу з ремонту, сума податку на додану вартість дорівнює - 0,00 грн. (а.с. 43).

Зазначене свідчить про відсутність підстав у позивача для сплати на користь потерпілої суми податку на додану вартість за придбані послуги з відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок страхового випадку транспортного засобу у особи, яка не є платником такого податку.

А відтак, позивачем обґрунтовано визначено розмір страхового відшкодування та здійснено його виплату потерпілій без врахування податку на додану вартість.

У зв'язку із чим, висновки Нацкомфінпослуг про вчинені позивачем правопорушення на ринку фінансових послуг є необґрунтованими, а оскаржуване розпорядження протиправне та підлягає скасуванню.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не допущено порушень на ринку фінансових послуг, суд приходить до висновку, що підстави для застосування заходу впливу відсутні, у зв'язку з чим оскаржуване Розпорядження № 282 від 02.02.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (далі іменується - Закон України №3674-VI), який набрав чинності з 01.11.2011.

За приписами частини першої статті 4 Закону України №3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Так, відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України №3674-VI встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру суб'єкт владних повноважень, юридична особа або фізична особа - підприємець сплачує 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі на 1 січня 2016 року становить 1378 грн.

Таким чином, розмір судового збору, який повинен сплачуватися позивачем при зверненні до адміністративного суду із даним позовом становить 1378,00 грн.

При зверненні до суду з позовною заявою, позивач надав докази сплати судового збору в розмірі 1450 грн. 00 коп. згідно платіжного доручення №1032 від 13 травня 2016 року, що є більшим за визначений підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України №3674-VI розмір судового збору, який мав сплатити позивач при зверненні до суду із вказаним позовом.

Оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, суд присуджує на користь позивача понесені ним під час судового розгляду справи судові витрати у розмірі 1378 грн. 00 коп.

Водночас суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України №3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 69-71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 02.02.2016 №282 про застосування заходу впливу.

Присудити на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» () 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ().

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.С. Лазаренко