Справа № 2а-4873/11/2670
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2016-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" червня 2016 р. м. Київ К/9991/38492/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Шевчук П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2011 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2012 року

у справі № 2а-4873/11/2670

за позовом Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»

до Гадяцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (яка є правонаступником Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області)

про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

Дочірня компанія «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Гадяцької міжрайонної державної податкової інспекції Полтавської області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Гадяцької МДПІ № 2140/10 від 30 листопада 2010 року про продаж активів, які віднесені до додаткових джерел погашення податкового боргу платника податків (в редакції уточнення до адміністративного позову від 20 травня 2011 року).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2011 року у задоволені позову було відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2012 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2011 року було залишено без змін.

В касаційній скарзі ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України», посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2012 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

У запереченні на касаційну скаргу Гадяцька МДПІ Полтавської області, посилаючись на те, що постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2011 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2012 року є законними та обґрунтованими, а положення касаційної скарги жодним чином це не спростовують, просить відмовити в задоволенні касаційної скарги та залишити без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

У відповідності до положень частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у справі здійснено заміну відповідача - Гадяцької МДПІ Полтавської області його правонаступником - Гадяцькою ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 травня 2016 року, від 11 квітня 2016 року та від 29 квітня 2016 року.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

НАК «Нафтогаз України» була створена на виконання Указу Президента України №151 від 15 лютого 1998 року «Про реформування нафтогазового комплексу України» та постанови Кабінету Міністрів України № 747 від 25 травня 1998 року «Про утворення НАК «Нафтогаз України»» та є засновником ДК «Укргазвидобування».

ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» була зареєстрована як юридична особа 28 серпня 1998 року Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією та перебуває на обліку в Гадяцькій МДПІ Полтавської області як платник окремих податків і зборів.

У Філії ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» ГПУ «Полтавагазвидобування» відповідно до облікової картки платника податків обліковувалась заборгованість по платежах, які контролюються Гадяцькою МДПІ Полтавської області, а саме, платі за користування надрами загальнодержавного значення (арк. справи 32-41), у зв'язку з чим Філії ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» ГПУ «Полтавагазвидобування» в автоматичному режимі було сформовано першу податкову вимогу № 1/63 від 31 серпня 2010 року, якою визначено суму податкового боргу платника податків за узгодженими податковими зобов'язаннями станом на 31 серпня 2010 року. Зазначена вимога була отримана 07 вересня 2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (арк. справи 30).

07 жовтня 2010 року Гадяцькою МДПІ Полтавської області було сформовано та надіслано Філії ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» ГПУ «Полтавагазвидобування» другу податкову вимогу № 2/66, якою визначено суму податкового боргу платника податків за узгодженими податковими зобов'язаннями станом на 07 жовтня 2010 року. Зазначена вимога була отримана 13 жовтня 2010 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (арк. справи 30).

15 листопада 2010 року Гадяцькою МДПІ Полтавської області було прийняте рішення № 7 про стягнення коштів та продаж інших активів платника податків в рахунок погашення його податкового боргу, відповідно до якого вирішено здійснити стягнення коштів та продаж активів, що перебувають у власності Філії ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» ГПУ «Полтавагазвидобування», а також тих активів, права власності на які він набуде у майбутньому, в рахунок погашення узгодженої суми податкового боргу цього платника податків (арк. справи 42).

30 листопада 2010 року Гадяцькою МДПІ Полтавської області було прийняте рішення № 2140/10 про продаж активів, які віднесені до додаткових джерел погашення податкового боргу платника податків, відповідно до якого у зв'язку з непогашенням податкового боргу Філії ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» ГПУ «Полтавагазвидобування» в повному обсязі, додатковим джерелом його погашення органом стягнення визначено застосування заходів з продажу активів платника податків, що має борг, ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» попередньо переданих ним у тимчасове користування чи розпорядження іншим особам відповідно до норм цивільно-правових договорів; усі види дебіторської заборгованості, право на вимогу якої переводиться на орган стягнення, включаючи право на отримання основної суми депозиту або кредит, а також доходу за ними; активи юридичної особи, до складу якої входять філії та/або відокремлені підрозділи, що мають податковий борг, активи філій та/або відокремлених підрозділів юридичної особи, що має борг (арк. справи 18).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволені позову, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що обмеження щодо здійснення заходів з продажу активів платника податків, який не підлягає приватизації, передбачені лише щодо активів, які входять до складу цілісного майнового комплексу, тоді як обмежень щодо здійснення зазначених заходів щодо коштів цих підприємств, отриманих від реалізації продукції, а також щодо майна, яке не увійшло до складу цілісного майнового комплексу, не передбачено, з урахуванням того, що згідно з пунктом 5.2 статті 5 статуту ДК «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз України» майно компанії складається не лише з майна та коштів, переданих йому засновником, а також з кредитів, позик; надходжень від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг, а також іншої господарської діяльності; придбання майна інших осіб; інших надходжень, що не суперечать чинному законодавству України.

Однак, повністю погодитись з такими висновками судів першої та апеляційної інстанції колегія суддів не може, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 1 підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги.

За визначенням, наведеним у пункті 1.7 статті 1 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), активи платника податків - це кошти, матеріальні та нематеріальні цінності, що належать юридичній або фізичній особі за правом власності або повного господарського відання.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що з метою захисту інтересів бюджетних споживачів активи платника податків, що має податковий борг, передаються у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно із законом та не потребує письмового оформлення.

Згідно з підпунктом 7.1.1 пункту 7.1 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) джерелами самостійної сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна і немайнових цінностей, випуску цінних паперів, у тому числі корпоративних прав, отримані у позику (кредит), а також з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до підпункту 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) джерелами погашення податкового боргу платника податків за рішенням органу стягнення, які є виконавчими документами, є будь-які активи платника податків (його філій, відділень, інших відокремлених підрозділів) з урахуванням обмежень, визначених цим Законом, а також іншими законами.

Пунктом 7.3 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» визначено перелік активів, що не можуть бути використані як джерела погашення податкового боргу, згідно з підпунктом «е» підпункту 7.2.1 якого (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до таких актів відноситься майно, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, у тому числі казенних підприємств. Порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісного майнового комплексу державного підприємства, встановлюється Фондом державного майна України.

Пунктом 2 Положенням про порядок віднесення майна до такого, що включається до складу цілісних майнових комплексів державних підприємств, які не підлягають приватизації, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 05 травня 2001 року № 787 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що до складу майна, яке не може бути використане як джерело погашення податкового боргу, входять: спеціалізовані необоротні активи (основні засоби, об'єкти капітального інвестування, інші необоротні активи) і запаси, які безпосередньо беруть участь в єдиному технологічному процесі виробництва продукції (надання послуг, виконання робіт) в обсязі, передбаченому технологічною документацією, яка визначає загальнодержавне значення підприємства; активи, що тимчасово не використовуються у виробничому процесі, законсервовані об'єкти - за наявності на підприємстві проекту плану розвитку підприємства (інвестиційної програми) з обґрунтуванням економічної доцільності його подальшого ефективного використання в основній діяльності підприємства; окремо визначене майно і активи, які не задіяні у технологічному процесі, але віднесені до об'єктів загальнодержавного значення.

Підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі коли інші, передбачені цим Законом, заходи з погашення податкового боргу не дали позитивного результату, податковий орган здійснює за платника податків та на користь держави заходи щодо залучення додаткових джерел погашення суми податкового боргу шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а за їх недостатності - шляхом продажу інших активів такого платника податків. Стягнення коштів та продаж інших активів платника податків провадяться не раніше тридцятого календарного дня з моменту надіслання йому другої податкової вимоги. Стягнення безготівкових коштів здійснюється шляхом надіслання банку (банкам), обслуговуючому платника податків, платіжної вимоги на суму податкового боргу або його частини, а при стягненні готівкових коштів - у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Продаж інших активів здійснюється на підставі рішення податкового органу, підписаного його керівником та скріпленого гербовою печаткою податкового органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним податковим органом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли заходи з продажу активів платника податків за рішенням органу стягнення не привели до повного погашення суми податкового боргу, додатковим джерелом його погашення органом стягнення може бути визначено продаж активів платника податків, попередньо переданих ним у тимчасове користування чи розпорядження іншим особам відповідно до норм цивільно-правових договорів, або сума заборгованості інших осіб перед платником податків, право на вимогу якої переводиться на орган стягнення, включаючи право на отримання основної суми депозиту або кредиту, а також доходу за ними. Продаж або стягнення таких активів не зупиняє дію таких цивільно-правових договорів до кінця строків їх дії (крім депозитних договорів), а покупець таких активів набуває прав та обов'язків платника податків за такими договорами, у тому числі права на отримання доходу за ними. Якщо норми зазначеного цивільно-правового договору передбачають право кредитора на його дострокове припинення або збільшення розміру доходів за ним чи прийняття інших рішень, які приводять до швидшого повернення суми основного боргу та/або доходу за ним, орган стягнення зобов'язаний прийняти рішення про такі дії.

Підпунктом 7.4.2 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що рішення щодо продажу активів у випадках, визначених цим пунктом, може бути прийняте при недостатності коштів, отриманих від продажу активів платника податків, передбачених у пункті 7.1 цієї статті, або неможливості їх продажу.

Згідно з підпунктом 7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі відсутності у платника податків, що є філією, відокремленим підрозділом юридичної особи, активів, достатніх для погашення його податкового боргу, додатковим джерелом погашення податкового боргу такого платника податків є активи юридичної особи, на які може бути звернено стягнення згідно з цим Законом.

З метою реалізації положень пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» наказом ДПА України від 19 вересня 2003 року № 439 був затверджений Порядок використання додаткових джерел погашення податкового боргу за рішенням органу стягнення, пунктом 1.4 розділу 1 якого (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що при недостатності коштів, отриманих від продажу самостійно залучених джерел сплати податкових зобов'язань або погашення податкового боргу, або неможливості їх продажу, може бути прийняте Рішення про продаж активів, які віднесені до додаткових джерел погашення податкового боргу платника податків.

Разом з цим, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, чи був дотриманий податковим органом при прийнятті оспорюваного рішення особливий порядок, встановлений підпунктами 7.4.1-7.4.3 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

Крім іншого, пунктом 2.9 розділу 2 Порядку використання додаткових джерел погашення податкового боргу за рішенням органу стягнення, затвердженого наказом ДПА України від 19 вересня 2003 року № 439 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що продаж описаних активів платника податків, які перебувають у тимчасовому користуванні чи розпорядженні, та зарахування коштів проводяться відповідно до Порядку стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2002 року № 538.

Таким чином, першочерговим етапом Порядок використання додаткових джерел погашення податкового боргу за рішенням органу стягнення, затверджений наказом ДПА України від 19 вересня 2003 року № 439 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передбачає складення акта опису активів, визначених як додаткові джерела.

Разом з цим, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, чи був складений податковим органом акта опису активів, визначених як додаткові джерела, із дотриманням вимог Порядку стягнення коштів та продажу інших активів платника податків, які перебувають у податковій заставі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2002 року № 538 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, суд касаційної інстанції не може визнати законними і обґрунтованими судові рішення судів попередніх інстанцій, оскільки останні ухвалені без повного та всебічного з'ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пункту 4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України одним із принципів здійснення правосуддя в адміністративних судах є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з'ясування всіх обставин у справі.

Принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі розкритий в частинах 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі. у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Статтею 138 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі. Для встановлення обставин, зазначених у частині першій цієї статті, у судовому засіданні заслуховуються пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, досліджуються письмові та речові докази, у тому числі носії інформації із записаною на них інформацією, висновки експертів.

Наведені порушення судами попередніх інстанцій вимог норм процесуального права щодо всебічного та повного встановлення обставин у справі, як такі, що могли призвести до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції з огляду на встановлені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України межі перегляду справи судом касаційної інстанції, згідно частин 2 та 4 статті 227 цього Кодексу є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень і направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду та вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого правильного визначити норми матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст. ст. 55, 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч. 4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Дочірньої компанії «Укргазвидобування» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 травня 2011 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2012 року скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: _____________________ Л.І. Бившева

Судді: _____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна