Справа № 520/10090/14-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року м. Київ К/800/53177/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г., Горбатюка С.А., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

на постанову Київського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2014 року

та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року

у справі №520/10090/14-а

за позовом ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

ОСОБА_8

до Одеської міської ради

про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень та

зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до суду з адміністративним позовом до Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення суб'єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії.

З урахуванням уточнених позовних вимог позивачі просили суд

- визнати незаконним Рішення Одеської міської ради від 25 червня 2014 року за №4802-VI в частині відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вільної земельної ділянки між АДРЕСА_1 - НОМЕР_1 ОСОБА_9 - НОМЕР_2 ОСОБА_9 у м.Одесі громадянам України ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8.

- зобов'язати Одеську міську раду включити в повістку дня найближчої сесії, що відбудеться після прийняття рішення по цій справі питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вільної земельної ділянки за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в місті та для будівництва індивідуального гаражу, площею 0,11 гектарів, що розташована за адресою: м.Одеса, Київський район (АДРЕСА_1) між АДРЕСА_1 - НОМЕР_1 ОСОБА_9 - НОМЕР_2 ОСОБА_9 згідно поданого графічного матеріалу громадянам України ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8.

- зобов'язати Одеську міську раду прийняти відповідне рішення щодо надання ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вільної земельної ділянки за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в місті та для будівництва індивідуального гаражу, площею 0,11 гектарів, що розташована за адресою: м. Одеса, Київський район (АДРЕСА_1) між АДРЕСА_1 - НОМЕР_1 ОСОБА_9 - НОМЕР_2 ОСОБА_9 згідно поданого графічного матеріалу відповідно до Заяви (клопотання) від 26 лютого 2014 року - в строки, порядку та у спосіб передбачений статтею 118 Земельного кодексу України.

Постановою Київського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Одеської міської ради щодо ненадання громадянам України ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8 мотивованої відповіді із зазначенням мотивів, підстав чи умов для відмови сесії міської ради у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Зобов'язано Одеську міську раду надати мотивовану відмову у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вільної земельної ділянки між АДРЕСА_1 - НОМЕР_1 ОСОБА_9 - НОМЕР_2 ОСОБА_9 у м.Одесі громадянам України ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8.

В решті позов залишено без задоволення.

Задоволюючи позов частково суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, визначивши також предметом спору бездіяльність міської ради щодо ненадання письмової відповіді позивачам на їхні заяви щодо розробки проекту землеустрою, і як наслідок - зобов'язав міську раду надати мотивовану відповідь стосовно цього питання.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року постанову Київського районного суду м.Одеси від 21 листопада 2014 року скасовано.

Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_8 - відмовлено.

Суд апеляційної інстанції свою постанову мотивував тим, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у визнанні протиправним та скасування рішення Одеської міської ради від 25 червня 2014 року №4820-УІ, проте необґрунтовано визнав бездіяльність відповідача протиправною та зобов'язав надати мотивовану відмову з даного питання.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На адресу Вищого адміністративного суду України заперечень від Одеської міської ради не надходило.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2014 року на адресу Одеської міської ради позивачами було надіслано заяву (клопотання) про безоплатну передачу у власність земельних ділянок за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в місті та для будівництва індивідуального гаражу, площею 0, 11 гектарів, що розташовані за адресою: м.Одеса, Київський район (АДРЕСА_1), між АДРЕСА_1 - НОМЕР_1 ОСОБА_9 - НОМЕР_2 ОСОБА_9.

Пунктом 3 рішення Одеської міської ради від 25 червня 2014 року №4820-УІ відмовлено у наданні дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м.Одесі, згідно з переліком, наведеним у Додатку №2 до зазначеного рішення.

Відповідно до зазначеного Додатку позивачам відмовлено у наданні дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м.Одесі з підстав невідповідності місця розташування бажаної земельної ділянки затвердженій містобудівній документації (територія зелених насаджень загального користування - сквери, парки), позивачу ОСОБА_8 відмовлено через невідповідність статті 118 Земельного кодексу України, а саме в клопотанні не вказано адресу земельної ділянки, відсутні графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки.

Переглядаючи рішення судів, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з положеннями частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Скаржники у своїй касаційній скарзі наголошують, що рішення міськради про відмову позивачам у виділенні та передачі у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку не відповідає вимогам чинного законодавства в момент його прийняття. Крім того, вказали, що на момент їх звернення до міськради вже було відведено десять земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначили, що судами попередніх інстанцій ухвалено рішення без достатнього порозуміння спірної ситуації, що спричинило вирішення не всіх позовних вимог.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України з приводу доводів скаржників зауважує наступне.

Згідно норм статті 118 Земельного кодексу України, до клопотання про надання земельної ділянки, фізична особа повинна надати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, долучені позивачами до клопотання графічні карти не є графічним зображенням розташування бажаної земельної ділянки в розумінні частини 6 статті 118 Земельного кодексу України. (а.с. 30-37)

Крім того, відповідно до пункту 2.4 Положення «Про Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 16 квітня 2013 року №3295-УІ, Управління надає відповідно до законодавства висновки щодо можливості розробки проектів землеустрою, врахування положень містобудівної документації під час розроблення та затвердження документації із землеустрою у випадках, передбачених законодавством, погоджує проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок, готує та видає відповідні висновки.

На виконання зазначених положень Департаментом комунальної власності Одеської міської ради направлено запит на адресу Управління щодо розгляду проектів рішень Одеської міської ради про надання дозволу суб'єктам господарювання та громадянам на розробку проектів землеустрою та відведення земельних ділянок в м.Одесі на відповідність місця розташування земельних ділянок Генеральному плану м.Одеси та іншій містобудівній документації.

За результатами розгляду зазначеного звернення Управлінням надано висновки, відповідно до яких наданні позивачами документи не відповідають затвердженій містобудівній документації (територія зелених насаджень загального користування - сквери, парки).

Саме на підставі зазначених висновків, викладених у листі Управління від 8 квітня 2014 року №01-11/770-1 110 оп, Одеською міською радою відмовлено позивачам у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у м.Одесі.

Таким чином, оскаржуване рішення Одеської міської ради повністю відповідає приписам частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, твердження скаржників про невідповідність рішення відповідача вимогам чинного законодавства в момент його прийняття не доведені належними та допустимими доказами.

Крім того, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з позицією суду апеляційної інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання Одеської міської ради включити в повістку дня найближчої сесії питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняття відповідного рішення, оскільки обраний позивачами спосіб захисту порушеного права не є належним та є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Положеннями частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріплених частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Таке втручання не можуть бути виправдані з підстав доцільності та необхідності врегулювання спірних відносин.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є - здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Зазначена стаття Земельного кодексу України надає відповідачу дискреційне (самостійне) право на вирішення кола питань в межах закону. Тобто, дискреційні повноваження дають можливість на власний розсуд (без узгодження) визначати зміст рішення або вибрати один із кількох варіантів рішення.

За вказаних обставин, суд не вправі втручатися у такі повноваження і зобов'язувати відповідача включити в повістку дня найближчої сесії питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та прийняття відповідного рішення.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову позивачів.

Відповідно статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду апеляційної інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року у справі №520/10090/14-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам і може переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та у порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді