Справа № 766/3355/16-а
Суддя: Котьо І. В.
Дата ухвалення: 2016-06-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 766/3355/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

29.06.2016 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі

головуючого-судді: Котьо І.В.

секретаря судових засідань: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до УМВС України в Херсонській області про визнання дій протиправними, внесення змін до наказу про звільнення, зобовязання вчинити певні дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом посилаючись на те, що 29.06.1999 його звільнили з ОВС України за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України. Наказ про його звільнення було видано на підставі висновків службової перевірки, затверджених УМВС України в Херсонській області від 20.03.1999р. та 21.06.1999р.,а також наказу УМВС України в Херсонській області № 262 о/с від 24.06.1999 р.

Вважає,що обставини викладені в наказі № 262 о/с від 24.06.1999 р. не підтверджуються будь-якими доказами. Крім того, дії зазначені у даному наказі та визнані як порушення службової дисципліни відбувались у позаслужбовий час, без використання правового статусу та посадового становища працівника міліції, а тому не могли вважатися такими . Вважає, що його трудові права є порушеними та підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Херсонській області № 262 о/с від 24.06.1999 р., зобовязання УМВС України в Херсонській області внести змини до наказу УМВС № 84 від 29.06.1999р. в частини звільнення його з ОВС України, вказавши датою звільнення 06.11.2015р.

Позивач до судового засідання не зявився про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином . Подав заяву відповідно до якої просив про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача УМВС України в Херсонській області судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином , надав на адресу суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі, в порядку письмового провадження, та відповідно до якої у задоволенні позову просив відмовити у звязку із його не обґрунтованістю.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 122 КАС України суд вважає можливим розглянути адміністративну справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи , суд встановив , що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ в УМВС України в Херсонській області та наказом УМВС України в Херсонській області № 84 о/с від 29.06.1999 р. його було звільнено з ОВС України з посади оперуповноваженого УБОЗ УМВС за ст. 66 « Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ»,що затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР №114 від 29 липня 1991 року.

Не погоджуючись з вказаним наказом , з метою позасудового порядку врегулювання спору в квітні 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою щодо незаконності видання оскаржених наказів та необхідності поновлення його прав. Листом за № 887/2/04/2-2016 від 30.04.2016 року йому було відмовлено у відновленні його прав та рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до положень статті 12 Закону України « Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарних стягнень: звільнення з органів внутрішніх справ. Тобто , оскаржений наказ УМВС України в Херсонській області № 262 о/с від 24.06.1999 р., є різновидом притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Згідно вимогам ч.6 ст. 18 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» особа рядового або начальницького складу вважається такою, яка не має дисциплінарного стягнення, якщо минув рік з дня накладення дисциплінарного стягнення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивні вимоги щодо визнання наказу УМВС України в Херсонській області № 262 о/с від 24.06.1999 року, протиправним та його скасуванню є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Оскільки судом встановлено, що з моменту видання оскарженого наказу пройшло більш ніж один рік, а тому позивач вважається таким, що немає дисциплінарного стягнення, а тому в цій частині позивна вимога є необґрунтованою та судовому захисту не підлягає.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог щодо зобовязання УМВС України в Херсонській області внесення зміни до наказу УМВС №84 від 29.06.1999р. суд дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов в цей частині підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обовязку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Судом встановлено, що оскаржуваний наказ було видано на підставі висновків службових перевірок УМВС від 20.03.1999 року та 21.06.1999 року та наказу№ 262 о/с від 24.06.1999 року, але вказані висновки та наказ вину позивача в скоєні дисциплінарного проступку не доводять .

Так слідує , з наказу УМВС України в Херсонській області № 262 о/с від 24.06.1999 р. та висновків службових перевірок позивач допустив вступ у неслужбові стосунки із сторонніми особами, що відповідно до спеціального законодавства, яке регулювало проходження служби в ОВС України, не є дисциплінарним проступком.

Пуектом 10 « Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» який затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року,визначено , що вказані особи користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов'язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов'язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Таким чином, відповідно до вказаної норми законодавства, будь-який працівник ОВС України наділений тими ж самими правами, як і інший громадянин України, крім обмежень, що визначені спеціальним законодавством.

Системне та цільове тлумачення спеціального законодавства вказує на те, що під не службовими стосунками слід розуміти будь-які стосунки, звязки та контакти працівника ОВС не повязані зі службовою діяльністю та проходженням служби.

Спеціальним та іншим законодавством не заборонено вступати у неслужбові стосунки зі сторонніми особами, тоб-то особами з якими працівник ОВС не повязаний службовими відносинами. Дана обставина вказує на те, що позивач притягнутий до дисциплінарної відповідальності з підстав, які чинним загальним та спеціальним законодавством не визнавалися як дисциплінарний проступок на момент їх скоєння.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2013 у справі «Волков проти України» за заявою № 21722/11, діє принцип правової визначеності, що зобовязує відповідну державу здійснювати реалізацію та захист порушених прав шляхом прийняття законодавства без правових прогалин та колізій, та здійснювати правозастосовну діяльність з чітким визначенням спірних правовідносин та фактичних обставин справи.

Разом з тим, у висновках службової перевірки, на підставі яких було видано наказ № 84 від 29.06.1999р.,відсутнє посилання на точні дані осіб, з якими позивач начебто вступив у неслужбові стосунки, що унеможливлює встановлення такої особи та відносини між ними.

Крім того, як встановлено судом та вбачається із оскаржених наказів позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за «виявлену нещирість в ході службової перевірки», що на думку суду не може кваліфікуватися як дисциплінарний проступок.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, тобто виходячи з цієї норми особа, яка підозрюється в скоєнні дисциплінарного проступку має право давати пояснення, відмовлятися від дачі пояснень, змінювати раніше надані пояснення.

Як встановлено судом ,на момент притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності чинне спеціальне законодавство не містило будь-яких норм, які б вважали дисциплінарним проступком нещирість в ході службової перевірки, та не містило поняття щирої та не щирої поведінки.

Крім того ,із висновків службової перевірки слідує , що як дисциплінарний проступок позивачу поставлено також у вину не законна експлуатація транспортного засобу без будь-яких документів, при цьому в висновках відсутнє посилання на конкретний транспортний засіб, який він начебто незаконно експлуатував та конкретне посилання на документи які були у нього були відсутні. Крім того, в висновках службової перевірки жодним чином не відображено де, хто та коли із посадових осіб УДАІ УМВС України в Херсонській області виявив вказані правопорушення, чому за їх наслідками не були складені відповідні адміністративні матеріали та вказані матеріали не були розглянуті судом.

Також, з мотивувальної частини висновку вбачається, що до УБОЗ УМВС надійшла скарга від громадянки ОСОБА_3 на негідну поведінку позивача в побуті. Разом з тім, висновок службової перевірки не містить жодного посилання на використання позивачем статусу працівника правоохоронного органу, службового посвідчення працівника ОВС, форменого одягу, зловживання позивачем посадовим становищем працівника правоохоронного органу, що вказує на недоведеність скоєння ним вчинку, який дискредитує звання начальницького складу ОВС України в побуті.

Крім того, судом встановлено, що в порушенні вимог ст. 63 Конституції України, під час проведення службових перевірку позивача письмові пояснення не відбиралися, право на заявлення відводу особам, які проводять перевірку позивачу не розяснювалось, з висновком службової перевірки він ознайомлений не був, що підтверджується відсутністю на ньому підпису позивача.

Також, при прийнятті рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з ОВС не було враховано вимоги чинного спеціального законодавства, відповідно до якого звільнення з ОВС України є крайнім заходом дисциплінарного впливу, якщо інші заходи не дали виховного ефекту.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши наданні сторонами письмові докази суд прийшов до висновку про недоведеність вини позивача в скоєнні дисциплінарного проступку та відсутність достатніх правових та фактичних підстав для видання оскарженого наказу та застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді його звільнення з ОВС за порушення службової дисципліни.Оскільки дослідивши наданні суду копії висновків службової перевірки УМВС від 20.03.1999 року та 21.06.1999 року та наказ № 262 о/с від 24.06.1999 року,суд приходить до висновку, що вони не доводять вини позивача в скоєнні дій, які б дискредитували звання та правовий статус працівника міліції.

Крім того, задовольняючи позов суд керується вимогами ч. 2 ст. 71 КАС України, відповідно до якої,в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, при відповідній правовій позиції відповідача УМВС України в Херсонській області, щодо не визнання позову суду не надано належних та допустимих доказів правомірності дій по виданню наказу про звільнення позивача з ОВС за п. 66 Положення про проходження служби рядовим і нача льницьким складом ОВС України.

Обираючи спосіб захисту порушених прав позивача суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання не чинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що Законом України «Про національну поліцію» визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію» з 07.11.2015р., та всі працівники міліції підлягали звільненню через скорочення штатів.

Крім того, Постановою КМУ №730 від 16 вересня 2015р. ліквідовано як особу публічного права УМВС України в Херсонській області та на теперішній час УМВС знаходиться в стані ліквідації, що робить неможливим поновлення прав позивача через поновлення на службі в ОВС.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з 07.11. 2015р. позивач не має змоги проходити службу в міліції, оскільки з 07.11.2015 міліції та посадових осіб міліції (яким він був до свого звільнення) в України не існує, а тому його порушені трудові права можуть бути поновлені в інший спосіб, не пов'язаний з поновленням на службі в ОВС.

При цьому належним способом захисту порушених прав позивача суд вважає визнання протиправним наказу УМВС № 84 від 29.06.1999р. та зобовязання УМВС України в Херсонській області внести змини до наказу УМВС №84 від 29.06.1999р. в частини звільнення позивача з ОВС України, вказавши датою його звільнення останній день функціонування міліції в Україні-06.11.2015р., та вказавши правовою підставою його звільнення п.64 «г»Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів).

Вирішуючи питання звернення до суду в строки передбачені КАС України суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 8 ст. 99 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У Рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "ОСОБА_1 проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до ч.4 ст. 99 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що позивач в квітні 2016р. скористався передбаченим Законом України «Про звернення громадян» досудовим порядком вирішення спору, звернувшись з відповідною заявою до УМВС України в Херсонській області. Про результати розгляду заяви він був повідомлений листом від 30.04.2016 № 887/2/04/2-2016 в травне 2016р. Таким чином, з врахуванням наведених обставин, практики ЕСПЧ та вимог ч.2 ст. 8 КАС України,суд прийшов до висновку, що позивач звернувся до суду з адміністративнім позовом з дотриманням строків, встановлених ч. 4 ст. 99 КАС України.

Керуючись ст. 8, 63 Конституції України, ст.18 ЗУ Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України»,ст. 10, 64, Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ, ст. 2, 9, 71, 99, 122, 158-163, 167, 244-2, КАС України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_2 до УМВС України в Херсонській області задовольнити частково.

Визнати протиправним наказ УМВС України в Херсонській області № 84 від 29.06.1999р. в частині звільнення ОСОБА_2 з ОВС України за ст. 66 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Зобовязати УМВС України в Херсонській області внести змини до наказу УМВС №84 від 29.06.1999р. в частини звільнення ОСОБА_2 з ОВС України, вказавши датою звільнення 06.11.2015р., та підставою звільненняп.64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: І.В.Котьо