Справа № 808/1689/16
Суддя: Прасов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2016 року о/об 10 год. 09 хв.Справа № 808/1689/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Прасова О.О. при секретарі Гудименко Я.А., розглянувши у місті Запоріжжі адміністративну справу

за позовом Запорізького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області

про стягнення санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів,

ВСТАНОВИВ:

Запорізьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернулося із адміністративним позовом до Управління державної служби охорони при ГУМВС України в Запорізькій області (далі відповідач або УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області) про стягнення 388662 грн. 16 коп. адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Свої позовні вимоги позивач у позові (а.с.4) обґрунтовує тим, що середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за рік склала 464 осіб. Таким чином, на думку позивача, середньооблікова кількість інвалідів, відповідно до нормативу, встановленого ч.1 ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» у відповідача повинна складати 19 осіб. Згідно відомостей, наданих відповідачем у звіті за 2015 рік, середньооблікова кількість інвалідів на підприємстві склала 10 осіб. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області 388662 грн. 16 коп. адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Відповідачем подані заперечення проти позову, відповідно до яких відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позову відмовити (а.с.12-15). Зазначає, що діючи в межах своїх повноважень відповідач створював норматив робочих місць для інвалідів виходячи з чисельності адміністративно-управлінського персоналу, яка складала 79 осіб. За змістом статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій встановлюється норматив робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків від середньооблікової чисельності адміністративного апарату та працівників задіяних на господарських посадах. До суду надається копія довідки щодо штатного розкладу УДСО де зазначена середньооблікова чисельність штатних працівників вільнонайманого складу за 2015 рік за видами охоронної діяльності (охорона кредитно-фінансових установ, спеціальний підрозділ «Титан», працівників цивільної охорони, працівників пунктів централізованої охорони та ОПС, АУП та господарське обслуговування). Виходячи із нормативу 4% від штату АУП, в 2015 році повинні були бути працевлаштовані 3 особи, що зазначено і у звіті за формою №10-ПІ «Звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2015 рік. Фактично, у 2015 році в Управлінні Державної служби охорони працювали 10 інвалідів, що значно перевищує розрахунковий норматив інвалідів, які повинні бути працевлаштовані. Також, вважає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2006 №1836 «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» потреба у створенні інваліду, зареєстрованому в державній службі зайнятості як безробітний, спеціального робочого місця або ділянки виробничої площі та вимоги до них встановлюються індивідуальною програмою реабілітації. Обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Підставою для звільнення УДСО від відповідальності є те, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення. У зв'язку з тим, що відповідач здійснив всі залежні від нього заходи щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів (направлення звіту про наявність вакансій (ф.№3-ПН) до регіонального центру зайнятості та звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік (ф.№10-ПІ) до відділення Фонду соціального захисту інвалідів; направлення до державної служби зайнятості інформації), на нього не може бути покладена відповідальність за відсутність спрямування уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування до УДСО.

Розглянувши та дослідивши матеріли справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого Законом, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунку кількість робочих місць округлюється до цілого значення. […] У межах зазначених нормативів здійснюється також працевлаштування інвалідів унаслідок психічного розладу відповідно до Закону України «Про психіатричну допомогу».

Згідно поданого УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області «Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік» за формою №10-ПІ, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 464 осіб, з яких лише АУП (адміністративно-управлінський персонал) 79 осіб. З них, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 10. Кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідачем зазначено 3 особи.

При цьому, у «Звіті про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік» надано відповідачем розшифрування, що 79 осіб це середньооблікова кількість штатних працівників адміністративно-управлінського персоналу УДСО (кількість робочих місць, які не повязані з особливими умовами праці та з підвищеною небезпекою).

Як зазначено у ч.1 ст.17 Закону України «Про міліцію» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), на службу до міліції приймаються на контрактній основі громадяни України, які досягли 18-річного віку (крім випадків, встановлених законодавством), мають повну загальну середню освіту, володіють державною мовою, здатні за своїми особистими, діловими і моральними якостями, фізичною підготовкою і станом здоровя виконувати покладені на міліцію завдання. При прийнятті на службу до міліції може бути встановлено випробування строком до одного року.

Вимоги щодо рівня фізичної підготовки для поліцейських та кандидатів, які вступають на службу в поліції, затверджує Міністерство внутрішніх справ України (ч.2 ст.49 Закону України «Про Національну поліцію»).

У ч.1 ст.11 Закону України «Про охоронну діяльність» зазначено, що персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із суб'єктом господарювання та подали документи, що вони: 1) не перебувають на обліку в органах охорони здоров'я з приводу психічної хвороби, алкоголізму чи наркоманії; […] 4) не мають обмежень за станом здоров'я для виконання функціональних обов'язків; […].

Працевлаштування інвалідів здійснюється суб'єктом охоронної діяльності згідно з чинним законодавством виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони (ч.6 ст.11 Закону України «Про охоронну діяльність»).

Підприємства, які використовують працю інвалідів, зобов'язані створювати для них умови праці з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальних програм реабілітації, вживати додаткових заходів безпеки праці, які відповідають специфічним особливостям цієї категорії працівників (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону праці»).

Відтак, у випадку, коли з урахуванням специфіки підприємства більшість посад на підприємстві повязані з важкими умовами праці, де заборонена праця інвалідів, то праця інвалідів має використовуватися на цьому підприємстві не інакше, як з урахуванням такої специфіки.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами відповідача про те, що праця інвалідів може використовуватись лише на тих посадах, де це є обєктивно можливим, з урахуванням особливостей захворювання інваліда. У випадку ж, коли умови праці передбачають підвищений ризик для життя і здоровя особи або є важкими, то праця інвалідів на таких посадах, у відповідності з зазначеними вище нормами права, використовуватись не може.

Звідси, не всі особи можуть працювати на вакантних посадах УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області.

При цьому, на роботах (посадах) адміністративно-управлінського персоналу та господарчого обслуговування середньооблікова кількість штатних працівників у 2015 році становила 79 осіб.

Тобто, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги і розраховуючи суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році, дійшов до хибної думки, що середньооблікова кількість штатних працівників, що працювали у відповідача, за 2015 рік склала 464 осіб.

Звідси, розрахунок пені виконано позивачем невірно.

Згідно з пп.3.1 п.3 «Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2007 №42, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 13.02.2007 за №117/13384 (далі «Інструкція щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів»), середньооблікова кількість працівників відображається відповідно до п.3.2 «Інструкції зі статистики кількості працівників», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 28.09.2005 №286, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.11.2005 за №1442/11722 (далі «Інструкція зі статистики кількості працівників»).

Відповідно до п.3.2.5 «Інструкції зі статистики кількості працівників» середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, …12. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Таким чином, середньооблікова кількість штатних працівників адміністративно-управлінського персоналу УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області за 2015 рік, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 10 осіб.

Згідно з пп.3.3 п.3 «Інструкції щодо заповнення форми №10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів» кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених роботодавцем, відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, установленого статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для відповідача складає 3 особи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, у відповідності з ч.3 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 «Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування», затвердженого 31.01.2007 Постановою Кабінету Міністрів України №70 «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» роботодавці подають інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

У ст.18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» зазначено, що інвалід, який не досяг пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованим у державній службі зайнятості як безробітний. Рішення про визнання інваліда безробітним і взяття його на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання інваліда на підставі поданих ним рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів. Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Відповідно до наведених вище норм Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (який діяв і під час виникнення спірних правовідносин) обовязок по працевлаштуванню інвалідів покладається не тільки на роботодавців, а і на державну службу зайнятості.

Як зазначено у ч.6 ст.46 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), підбір підходящої роботи для інвалідів (у тому числі шляхом розумного пристосування існуючого або створення нового робочого місця) здійснюється відповідно до їх професійних навичок, знань, індивідуальної програми реабілітації та з урахуванням побажань щодо умов праці.

Згідно з п.5 ч.2 ст.24 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до заходів щодо сприяння зайнятості населення належать: сприяння зайнятості інвалідів.

Відповідачем надано до суду «Звітність Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» (Форма №3-ПН) від 07.07.2015 про можливе прийняття на роботу електромонтером інваліда (а.с.27).

У «Направленні на працевлаштування на робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда» зазначено, що з 08.07.2015 на роботу електромонтером охоронно-пожежної сигналізації УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області працевлаштовано інваліда ОСОБА_1 (а.с.28).

За інформацією заступника директора Південного районного центру зайнятості м.Запоріжжя (вих.№1917 від 15.06.2016) у 2015 році до УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області за сприянням служби зайнятості працевлаштовано особу з обмеженими фізичними можливостями ОСОБА_1 (а.с.25).

Також, за інформацією директора Південного районного центру зайнятості м.Запоріжжя (вих.№1386/03 від 13.05.2016) позивача поінформовано, що УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області протягом 2015 року приймало участь в заходах центру зайнятості присвячених працевлаштуванню інвалідів (а.с.36).

Судом досліджені надані відповідачем документи про працевлаштування інвалідів, підтвердження інвалідності у працевлаштованих осіб (а.с.40-71).

Як вбачається з матеріалів справи, робочі місця для працевлаштування інвалідів відповідачем у 2015 році були створені.

З урахуванням зазначеного, відповідачем доведено у суді вжиття заходів щодо працевлаштування інвалідів у 2015 році.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що УДСО при ГУМВС України в Запорізькій області виконало всі можливі, залежні від нього заходи щодо працевлаштування інвалідів у 2015 році, при цьому кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» додержана.

Згідно з ч.9 ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

Як зазначено у ч.1 ст.11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

З огляду на викладене, позовні вимоги є не обґрунтованими і не підлягають задоволенню. Доводи позивача суд не приймає до уваги виходячи з вище наведеного.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч.1 ст.87 КАС України).

У ч.1 ст.98 КАС України зазначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Відповідно до ч.4 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є субєкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.11, 71, 94, 158-163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили у строк та порядок визначений ст.ст.167, 186, 254 КАС України.

Постанова суду першої інстанції оскаржується у строк та порядок встановлений ст.ст.167, 186 КАС України.

Постанова виготовлена у повному обсязі 22.06.2016.

Суддя О.О. Прасов