Справа № 200/11218/16-а
Суддя: Єлісєєва Т. Ю.
Дата ухвалення: 2016-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/200/459/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 липня 2016 Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі
головуючого, судді Єлісєєвої Т.Ю.
при секретарі Кузьминій С.Д.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ» до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, комунальне підприємство «Адміністративно технічне управління» Дніпропетровської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення, -
Позивачі звернулися до суду з вищевказаним адміністративним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі посилаються на те, що 23.06.2016 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийнято рішення №230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства». Вказане рішення було прийняте відповідачем з порушенням процедури прийняття, а саме - проект рішення розроблено менш ніж за 2 дні до моменту його прийняття та був опублікований за один день до його прийняття. Також рішення не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки пунктом 2 Рішення зобов’язано власників рекламних засобів забезпечити розміщення рекламних засобів та конструкції відповідно до вимог п.2.2 оскаржуваного рішення. Вимоги до рекламних конструкцій, які містяться в оскаржуваному рішенні не передбачені ні Законом України «Про рекламу» ні Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою КМУ №2067 від 29.12.2003 року. Тому позивачі просять скасувати вказане рішення
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному об'ємі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві.
Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували та пояснили, що рішення органу місцевого самоврядування може бути скасоване з підстав порушення порядку його прийняття, не відповідності рішення чинному законодавству або прийняття рішення з перевищенням повноважень органу, який його прийняв.
Спірне рішення не є регуляторним актом, а тому проект рішення не був опублікованим за 20 робочих днів до дати розгляду, оскільки вказане рішення не підлягає обговоренню.
Пункт 2.2. оскаржуваного рішення не суперечить нормам чинного законодавства, а є повністю тотожним вимогам Закону України «Про рекламу», Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами, Державному стандарту України №3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», затвердженому Наказом Держстандарту України №441 від 31.07.1997 року. Спірне Рішення не суперечить законам України та дублює їх з метою приведення у відповідність до них рекламних носіїв, та прийняте з метою не допущення на майбутнє порушення законодавства України.
Крім того, відповідно до положень КАС України обов’язковою умовою визнання акта недійсним є порушення у зв’язку з його прийняттям, прав та охоронюваних законом інтересів позивачів. Оскільки будь-які права та інтереси позивачів оскаржуваним рішенням не порушуються, дозволи та договори на розміщення реклами позивачів ніхто не оспорює, тому не має підстав для задоволення позову.
Просили в задоволення позову відмовити.
Представники третьої особи Комунального підприємства «Адміністративно технічне управління» Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, пославшись на те, що рішення прийняте відповідно до норм чинного законодавства.
Заслухавши осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що позивачі - ТОВ «Алесан» та ТОВ «СІЛЛ» здійснюють діяльність по наданню послуг з розміщення рекламної продукції на власних рекламних носіях, на підставі договорів укладених із КП «Адміністративно-технічне управління» Дніпропетровської міської ради про тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів від 01.09.2010 №1675 та від 03.11.2015 № 2470 відповідно.
Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради 23.06.2016 року прийняте рішення №230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства».
Пунктом 2.2. Рішення зобов’язано власників рекламних засобів привести рекламні засоби у відповідності до перелічених вимог та забезпечити, а саме:
- розташування власних рекламних засобів на відстані не менше 10 метрів від проїжджої частини вулично-шляхової мережі;
- розташування рекламної площини паралельно руху автотранспорту або під кутом не більше ніж 45° до осі проїжджої частини;
- декоративне оформлення фундаменту наземного рекламного засобу, який виступає над поверхнею землі;
- нанесення на опори наземних рекламних засобів вертикальної дорожньої розмітки світлоповертаючими матеріалами заввишки до 2 м від поверхні землі;
- недопущення розташування рекламних засобів на розділювальних смугах;
- недопущення розташування рекламних засобів в одному перерізі з дорожніми знаками та світлофорними об'єктами;
- недопущення розташування рекламних засобів на відстані менше 50 м від перехресть та пішохідних переходів.
Відповідно до п.4 Рішення Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради забезпечити перевірку виконання розповсюджувачами зовнішньої реклами вимог, викладених у пункті 2 цього рішення, та у разі їх невиконання вжити заходів щодо приведення розміщення рекламних засобів у відповідність до чинного законодавства з урахуванням вимог Положення про порядок демонтажу та зберігання рекламних засобів в місті Дніпропетровську, затвердженого рішенням виконкому міської ради від 31.08.2011 № 1148.
Відповідно до положень ч.2 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України, право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб’єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Оскільки позивачі є власниками рекламних засобів, що відповідачем не оспорюється, а спірним Рішенням №230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства» зобов’язано власників рекламних засобів вчинити певні дії, і вразі їх невиконання будуть застосовуватись відповідні заходи, тому у позивачів є суб’єктивне право звертатись до суду з вимогою про визнання недійним вказаного рішення.
Порядок розміщення зовнішньої реклами на території України визначається Законом України «Про рекламу» від 03.07.1996 р. за № 270/96-ВР.
Статтею 1 Закону України «Про рекламу» встановлено, що зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.
Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.
Розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до цього Закону на підставі зазначених дозволів, які оформляються за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами, або їх власників та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху.
Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).
Стягнення плати за видачу дозволів забороняється.
Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про рекламу» Зовнішня реклама повинна відповідати таким вимогам:
- розміщуватись із дотриманням вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування та не відтворювати зображення дорожніх знаків;
- освітлення зовнішньої реклами не повинно засліплювати
учасників дорожнього руху, а також не повинно освітлювати квартири
- фундаменти наземної зовнішньої реклами, що виступають над
поверхнею землі, можуть бути декоративно оформлені;
- опори наземної зовнішньої реклами, що розташована вздовж проїжджої частини вулиць і доріг, повинні мати вертикальну дорожню розмітку, нанесену світлоповертаючими матеріалами, заввишки до 2 метрів від поверхні землі;
- нижній край зовнішньої реклами, що розміщується над проїжджою частиною, у тому числі на мостах, естакадах тощо, повинен розташовуватися на висоті не менше ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття;
- у місцях, де проїжджа частина вулиці межує з цоколями
будівель або огорожами, зовнішня реклама може розміщуватися в одну з фасадами будівель або огорожами лінію.
Відповідно до ч.3 ст. 16 Закону України «Про рекламу» Забороняється розташовувати засоби зовнішньої реклами:
- на пішохідних доріжках та алеях;
- у населених пунктах на висоті менш ніж 5 метрів від поверхні дорожнього покриття, якщо їх рекламна поверхня виступає за межі краю проїжджої частини;
- поза населеними пунктами на відстані менш ніж 5 метрів від краю проїжджої частини.
Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про рекламу»
перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлений цим Законом, є вичерпним.
Постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003 р. затверджені Типові правила розміщення зовнішньої реклами.
При цьому, згідно п.3 вищевказаної Постанови КМУ на центральні і місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування покладено обов’язок привести власні нормативно-правові акти у відповідність із цією постановою.
Ст.16 Закону України «Про рекламу», п.п. 34-37 Типових правил розміщення зовнішньої реклами встановлені вимоги, обмеження та заборони стосовно розміщення об’єктів зовнішньої реклами. При цьому частиною 5 ст.16 Закону України «Про рекламу» та абзацом 2 п.37 Типових правил розміщення зовнішньої реклами імперативно передбачено, що перелік обмежень та заборон щодо розміщення зовнішньої реклами, встановлених зазначеними нормативно-правовими актами, є вичерпним.
З зазначеного вбачається, що п.2.2 оскаржуваного Рішення встановлюються певні додаткові обмеження щодо розміщення рекламних засобів, які суперечать чинному законодавству, крім вимоги щодо нанесення на опори наземних рекламних засобів вертикальної дорожньої розмітки світлоповертаючими матеріалами заввишки до 2 м від поверхні землі і тільки тих, які розташовані вздовж проїжджої частини вулиць і доріг.
Посилання відповідача на Державний стандарт України №3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», затверджений Наказом Держстандарту України №441 від 31.07.1997 року, відповідно до якого встановлені обмеження в прийнятому рішенні, суд не може взяти до уваги, оскільки вказані умови розширюють перелік обмежень передбачених Законом України «Про рекламу», при цьому вказаний наказ має є підзаконним актом і не відповідає правовому акту вищої юридичної сили.
Позивачами при отриманні дозволів на розміщення рекламних конструкцій було дотримано всі вимоги законодавства щодо отримання дозволів, які погоджено із всіма необхідними службами. Таким чином вимагання будь яких додаткових погоджень, проведення перевірок та зміна умов розміщення рекламних конструкцій після отримання дозволу є не правомірною, оскільки ні нормами Закону України «Про Рекламу», ні нормами Типових правил розміщення зовнішньої реклами не передбачено заборон або вимог до розміщення зовнішньої реклами встановлених п. 2.2. оскаржуємого рішення, а у виконавчого комітету фактично відсутні будь які повноваження щодо зміни умов та порядку розміщення рекламних конструкцій на які було видано відповідні дозволи, оскільки такі умови визначені Типовими правилами розміщення зовнішньої реклами затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.03 № 2067 із змінами та доповненнями.
Як зазначається в спірному рішення, метою прийняття останнього є упорядкування розміщення рекламних засобів. Також, спірним рішення закріплено, що у подальшому розташування рекламних засобів можливе тільки відповідно із дотриманням умов встановлених цим рішенням.
З зазначеного вбачається, що оскаржуваним рішенням встановлюються певні обмеження щодо здійснення господарської діяльності стосовно розміщення рекламних засобів. Тобто, як суб’єктів господарювання, що її здійснювали на дату прийняття цього рішення, так і суб’єктами господарювання, що мають на меті розміщувати рекламні засоби в майбутньому, а від так вказане рішення стосуються невизначеного кола суб’єктів господарювання та врегульовують господарську діяльність останніх.
Рішенням Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства», також не встановлений й строк дії вказаного офіційного документа, тобто він є необмежений та може втратити свою силу, лише на підставі прийняття відповідного рішення виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. Таким чином, зазначене рішення врегульовує господарські відносини протягом всього часу його дії, а від так має неодноразове застосування.
Відповідно до положень ч. 2 статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторним актом є прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом. Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначив перелік органів влади та їх посадових осіб, які вважаються «регуляторними органами», зокрема, це орган місцевого самоврядування.
Положеннями статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» регуляторна діяльність це діяльність, спрямована на підготовку, прийняття, відстеження результативності та перегляд регуляторних актів, яка здійснюється регуляторними органами, фізичними та юридичними особами, їх об'єднаннями, територіальними громадами в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Таким чином, прийняте Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради рішення від 23.06.2016 № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства» застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб, та його положення спрямовані на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторними органами та суб’єктами господарювання, а тому є регуляторним актом, а від так до останнього висуваються усі вимоги передбачені чинним законодавством.
Зокрема, статтею 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» зазначається, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону. Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п'яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.
Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.
Частиною 2 статті 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» встановлено, що повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.
В свою чергу, відповідно до положень ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Тобто будь-які рішення, що приймаються органами місцевого самоврядування в межах своєї компетенції є публічною інформацією, а від так, норми права, що закріплені в зазначеному законі, повинні безпосередньо та неухильно виконуватись останніми.
Так, відповідно до положень ч.3 ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.
При цьому, положеннями ч. 1 ст.10-1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що публічна інформація у формі відкритих даних - це публічна інформація у форматі, що дозволяє її автоматизоване оброблення електронними засобами, вільний та безоплатний доступ до неї, а також її подальше використання. Розпорядники інформації зобов'язані надавати публічну інформацію у формі відкритих даних на запит, оприлюднювати і регулярно оновлювати її на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах.
З аналізу зазначених норм права, вбачається, що проект будь-якого рішення органів місцевого самоврядування повинен бути оприлюднений на єдиному державному веб-порталі відкритих даних та на своїх веб-сайтах в строк за 20 днів до його прийняття.
В судовому засіданні представники відповідача не заперечували факт не оприлюднення спірного Рішення.
Відповідно до ст. 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» встановлено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин:
- відсутній аналіз регуляторного впливу;
- проект регуляторного акта не був оприлюднений.
У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.
Згідно правил частини 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тобто, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, суди, незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім вимогам, у тому числі, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано.
Згідно частини 2 статті 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Відповідно до пункту 10 статті 59 вказаного Закону, акти органів місцевого самоврядування можуть визнаватися незаконними в судовому порядку.
З огляду на викладене та враховуючи, що виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 № 230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства» не відповідає нормам чинного законодавства, а дії виконавчого комітету є такими, що порушують права позивачів щодо користування наданим у встановленому законом порядку місцями розташування рекламних засобів для здійснення підприємницької діяльності, враховуючи те що оскаржуване рішення прийнято без належного дотримання процедури оприлюднення повідомлення, проекту регуляторного акту, що не відповідає положенням статті 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», тому суд дійшов висновку про невідповідність вимогам, які ставляться до рішень суб'єкту владних повноважень, а рішення виконкому Дніпропетровської міської ради №230 від 23.06.2016 року є незаконним та підлягає скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 71, 62, 160, 161-163, КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан», Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ» до Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, треті особи - Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради, комунальне підприємство «Адміністративно технічне управління» Дніпропетровської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення» - задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 23.06.2016 №230 «Про приведення рекламних засобів, розташованих на території міста, у відповідність до норм чинного законодавства» з моменту його прийняття.
Стягнути з виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алесан» судовий збір в розмірі 1378 грн.
Стягнути з виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЛ» судовий збір в розмірі 1378 грн.
Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії до Апеляційного адміністративного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська. Копія апеляційної скарги повинна бути одночасно направлена до Апеляційного адміністративного суду.
Суддя Т.Ю. Єлісєєва