Справа № 522/11914/16-а
Суддя: Шенцева О. П.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/679/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Шенцева О.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одесипро визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, суд, -

ВСТАНОВИВ:

02 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси №149 від 06.06.2016 року про у здійсненні перерахунку розміру довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити довічне грошове утримання судді у відставці згідно довідки Одеського апеляційного господарського суду за №08-38/1222/2016 від 24.05.2016 року, починаючи з 01.05.2016 року, встановивши його у розмірі 90% грошового утримання (заробітної плати) працюючого судді на відповідній посаді. При цьому, позивач посилається на те, що він був суддею Одеського апеляційного господарського суду, та 19.09.2013 року вийшов у відставку, у зв'язку з чим отримує довічне грошове утримання. Позивач отримав довідку про заробітну плату працюючого судді Одеського апеляційного господарського суду та звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси для здійснення перерахунку раніше призначеного грошового утримання, однак 06.06.2016 року за даним зверненням було відмовлено, що позивач вважає порушенням своїх прав та у зв'язку з чим змушений був звернутись до суду.

04 липня 2016 року ухвалою судді у даній справі відповідно до ст.183-2 КАС України відкрито скорочене провадження.

__ липня 2016 року надійшли заперечення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси, з яких вбачається, що відповідач просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. При цьому, Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси посилається на те, що їх дії є правомірними та повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Суддя, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є суддею Одеського апеляційного господарського суду у відставці, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси та отримує довічне грошове утримання.

Позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання відповідно до ст.141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» на підставі довідки Одеського апеляційного господарського суду за №08-38/1222/2016 від 24.05.2016 року, згідно з якою заробітна плата працюючого судді Одеського апеляційного господарського суду, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного утримання суддям у відставці, склала 32 697,50 грн.

Відповідно до Рішення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси№149 від 06.06.2016 року позивачу відмовлено у перерахунку пенсії у зв'язку з тим, що чинним законодавством даний перерахунок не передбачений.

Також в своєму Рішенні №149 від 06.06.2016 року Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси послалось на те, що згідно п.5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу» Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вивчивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та відповідні до них правовідносини суд дійшов висновків, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається й діє принцип верховенства права.

Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основу якого утворює ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми й забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року N 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року N 10-рп/2011).

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у рішенні від 13 грудня 2001 року у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; правосуддя здійснюють професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні; виключно законами України визначається статус суддів (ч.1 ст.55, п.14 ч.1 ст.92, ч.1 ст.127). Право кожного на судовий захист є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань (п.п.2.1 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015).

Частиною першою ст.126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого ч.1 ст.55 Конституції України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід'ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов'язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Конституцією України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій; від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складову їхнього статусу; від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 у справі про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання; від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 у справі щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України, від З червня 2013 року; № 3-рп/2013 у справі щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці).

Право на справедливий суд в Україні з часу проголошення її незалежності забезпечувалося шляхом розвитку принципу незалежності суддів у законах України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ, «Про судоустрій України» від 07 лютого 2002 року № 3018-ІІІ та Законі № 2453, в яких послідовно закріплювалися самостійність суддів, свобода неупередженого вирішення судових справ відповідно до внутрішнього переконання суддів та їх належне матеріальне забезпечення.

Гарантії незалежності суддів встановлено у ст.ст.48,52 розділу ІІІ, ст.117 розділу VII, розділах ІХ, Х Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015 року, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Конституційний Суд України вважає, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо належного матеріального та соціального забезпечення суддів повинні відображати положення Конституції У країни та міжнародних актів щодо незалежності суддів, бути спрямованими на забезпечення здійснення справедливого правосуддя та стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів. Матеріальне забезпечення суддів після виходу їх у відставку як складова їхнього правового статусу є не особистим привілеєм, а засобом конституційного забезпечення незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду за справедливим, неупередженим та незалежним правосуддям.

Відповідно до Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п.6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді, який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п.6.4).

Як зазначається в рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 року № (94)12, від 17 листопада 2010 року № (2010)12, кожна держава має забезпечити відповідність статусу і винагороди суддів гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе; суддівська винагорода має бути достатньою, щоб захистити суддів від дії стимулів, через які можна впливати на судові рішення; мають існувати гарантії виплат у зв'язку з відставкою суддів, які мають відповідати попередньому рівню оплати праці судді.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності судді суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить ч.1 ст.55 Конституції У країни (абз.2 п.3 мотивувальної частини).

Таким чином, Конституційний Суд України наголосив, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та судді у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» прийнятий на основі положень Конституції України і відповідає їй у частині забезпечення гарантій незалежності суддів.

Так, відповідно до ч.1 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, виплачується щомісячне довічне грошове утримання або пенсія за його вибором.

У ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015 року, закріплювалося, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання» (абз.1 ч.3), та встановлювалося, що «у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання» (абз.2 ч.3).

З наведеного вбачається, що до визначеного у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» порядку нарахування щомісячного довічного грошового утримання внесено зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів та виключено положення про можливість здійснення його перерахунку.

При цьому, Конституційний Суд України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.3 абз.1,2,4,6 ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) дійшов висновку, що при зменшенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з 80 до 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, а також при виключенні положення, згідно з яким за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання судді збільшується на два відсотки від розміру його заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, відбулося зниження рівня матеріального забезпечення судді у відставці і як наслідок - гарантій незалежності такого судді, що може впливати на здійснення справедливого правосуддя та реалізацію права кожного на захист судом. Виключення положення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв'язку зі збільшенням грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, також знижує гарантії незалежності суддів.

У зв'язку з чим, Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року; абз.1,2,3,4 та 1,2 реч. абз.6 ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-VIII; п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таку ж правову позицію Конституційний Суд України висловив раніше у Рішенні від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 (п.5,7 мотивувальної частини) при розгляді питання щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Також, Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 був вказаний такий порядок виконання цього рішення, а саме: ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Відтак, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від суми грошового утримання діючого судді (заробітної плати працюючого на відповідній посаді державного службовця), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, та, виходячи з принципу єдності статусу суддів, у разі підвищення розміру грошового утримання діючого судді має здійснюватись перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання передбачений на рівні підзаконного нормативно-правового регулювання. Зокрема, п.3 і 4 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, п.2.1 і 2.2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах і районах у містах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 квітня 2002 року № 8-2 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 25 лютого 2008 року № 5-5), серед основних завдань і функцій Пенсійного фонду України та його органів на місцях є призначення (перерахунок) пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати.

Також додатком №2 до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, встановлена форма довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначаються відомості про заробітну плату судді, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

Відповідно до ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №4-рп/2016 абз.1,2,3,4 та 1,2 реч. абз.6 ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону У країни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню 1 реч. ч.5 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку».

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 08.06.2016 року правове регулювання спірних правовідносин здійснюється відповідно до ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, тобто, довічне грошове утримання мене, ОСОБА_1, як судді у відставці, повинно виплачуватись відповідачем у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді та не обмежується граничним розміром.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню як доведені та обґрунтовані, оскільки Управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси, розглядаючи заяву позивача про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинно було керуватися положеннями діючого на час подання ОСОБА_1 заяви про відставку Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 07.07.2010 року.

При цьому, суд зазначає, що гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів і внесення змін до чинних, про що неодноразово було наголошено у правових позиціях Конституційного Суду України (зокрема, у рішеннях від 3 червня 2013 року №3-рп/2013, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, від 08.06.2016 року №4-рп/2016).

Керуючись ст.ст.71,159-163 КАС України, Конституцією України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року, суд, -

ПОС ТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси №149 від 06.06.2016 року про відмову ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку розміру довічного щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплатити довічне грошове утримання судді у відставці згідно довідки Одеського апеляційного господарського суду за №08-38/1222/2016 від 24.05.2016 року, починаючи з 01.05.2016 року, встановивши його у розмірі 90% грошового утримання (заробітної плати) працюючого судді на відповідній посаді.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до суду першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя

11.07.2016