Справа № 826/11934/13-а
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2016-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2016 р. м. Київ К/800/23707/14

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Рибченка А.О.

суддів: Карася О.В.

Олендера І.Я.

за участю секретаря судового засідання: Савченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року

у справі № 826/11934/13-а

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтіс-Енерго»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Альтіс-Енерго» (далі - ТОВ «Альтіс-Енерго»; позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі - ДПІ у Дніпровському районі ГУ Міндоходів у м. Києві; відповідач) про скасування податкових повідомлень-рішень № від 29 березня 2013 року та № від 29 березня 2013 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року апеляційну скаргу ТОВ «Альтіс-Енерго» задоволено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року скасовано та прийнято нову - про задоволення позовних вимог. Визнано протиправними та скасовано оскаржувані акти індивідуальної дії.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням у справі, відповідач оскаржив його в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України.

В поданій касаційній скарзі, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, ставиться питання про скасування постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року та залишення в силі постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року.

В запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а постановлене у справі рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «Альтіс-Енерго» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складено акт № 948/22-621-36069563 від 15 березня 2013 року.

На підставі зазначеного акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 29 березня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток у розмірі 312 541,00 грн. (254 478,00 грн. - основний платіж, 58 063,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції), та податкове повідомлення-рішення № від 29 березня 2013 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 396 973,00 грн. (264 649,00 грн. - основний платіж, 132 324,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції).

За наслідками адміністративного оскарження, названі акти індивідуальної дії залишено без змін.

Перевіркою встановлено порушення товариством підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.4, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - ПК України) у зв'язку з неправомірним формуванням даних податкового обліку при придбанні матеріалів виробничо-технічного призначення в Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Перспектива», робіт зі встановлення та підключення обладнання системи пожежної та охоронної сигналізації на об'єкті (Державному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Львів») у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ангели Техно», електротехнічного обладнання в Товариства з обмеженою відповідальністю «Гілка», товарно-матеріальних цінностей (шафи електричної, лічильників, кабелю, модуля) в Товариства з обмеженою відповідальністю «Гровел», робіт з монтажу магістральних кабельних ліній, світильників, систем заземлення, підкранових шляхів, системи вентиляції кабельних систем, системи автоматизації, монтажу трансформатора на об'єкті (термінальному комплексі по вул. Київський шлях, 2/1-а в м. Бориспіль) у Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал Груп Строй» за нікчемними правочинами.

Такий висновок податковим органом зроблено з огляду на: відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для ведення господарської діяльності; неперебування ТОВ «Ангели Техно» за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням; ненадання ТОВ «Буд-Перспектива» на перевірку документів, що підтверджують фактичне отримання матеріалів, реалізованих позивачу; визнання ТОВ «Гровел» банкрутом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем реального характеру розглядуваних поставок.

Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, зазначив про правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість за операціями з придбання товарів та робіт у вищевказаних постачальників з підстав їх підтвердження відповідними первинними документами, перебування контрагентів товариства в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наявності в них статусу платників податку на додану вартість (крім ТОВ «Гілка», податковий кредит за операціями з яким ТОВ «Альтіс-Енерго» не формувався), а також неподання відповідачем на підтвердження викладених в акті перевірки доводів відповідних вироків або судових рішень про визнання укладених між названими особами договорів недійсними.

Проте, колегія суддів вважає висновки як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції передчасними, зважаючи на таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Так, пунктом 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За змістом підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку, не включаються до складу витрат.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання товарно-матеріальних цінностей та робіт.

За правилами частин 4, 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів до своєчасного їх подання.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Реальність, зокрема, потребує з'ясування того факту, чи справді відповідні товарно-матеріальні цінності та роботи отримано від указаних у первинних документах контрагентів. Для цього варто встановити, за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв'язки між позивачем та його задекларованими постачальниками, хто персонально брав у цьому участь, допитати відповідних осіб (у тому числі посадових осіб контрагентів, задіяних у такому процесі) як свідків.

Не досліджено судовими інстанціями і технічну можливість ТОВ «Буд-Перспектива», ТОВ «Ангели Техно», ТОВ «Гілка», ТОВ «Гровел», ТОВ «Універсал Груп Строй» виконати спірні поставки з урахуванням їх фактичних господарських ресурсів (наявності основних засобів, відповідних трудових ресурсів), понесення ними витрат, пов'язаних з реальним здійсненням господарської діяльності (на оренду приміщень, оплату комунальних платежів та електроенергії, виплату заробітної плати тощо).

При цьому не перевірено, якими силами та засобами виконувались обумовлені договорами роботи, хто виступав їх конкретними виконавцями, яким чином забезпечувався доступ цих виконавців до об'єктів, яким чином позивач здійснював контроль за станом виконання придбаних робіт.

Залишено поза увагою судів і з'ясування обставин щодо існування товарно-матеріальних цінностей, матеріалів та обладнання (зокрема, не встановлено, чи вироблялись, ким і коли), щодо їх руху на шляху до платника (як транспортувались, ким приймались) тощо.

При вирішенні даного спору судовими інстанціями не проаналізовано і критерії, якими керувався позивач при виборі названих суб'єктів господарювання як постачальників, здійснення ним заходів розумної обережності при виборі ТОВ «Буд-Перспектива», ТОВ «Ангели Техно», ТОВ «Гілка», ТОВ «Гровел», ТОВ «Універсал Груп Строй» контрагентами, не з'ясовано наявність у товариства ділової мети під час здійснення відповідних господарських операцій.

З огляду на те, що передбачені процесуальним законодавством межі перегляду справи в касаційній інстанції не дають їй права встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені попередніми судовими інстанціями, оскаржувані судові рішення у справі з метою об'єктивності, всебічності та повноти розгляду справи підлягають скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відповідно до частини 2 статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві задовольнити частково.

Скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2013 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2014 року.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Рибченко А.О.

Судді Карась О.В.

Олендер І.Я.