Справа № 671/86/15-а
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 року м. Київ К/800/49224/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддівЗайця В.С. (суддя-доповідач), Мороз Л.Л., Стрелець Т.Г.,
провівши попередній розгляд касаційної скарги ОСОБА_4 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України у Волочиському районі Хмельницької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 пред'явив позов до Управління Пенсійного фонду України у Волочиському районі Хмельницької області (далі - УПФУ) про визнання протиправними дій щодо неврахування при перерахунку пенсії заробітної плати за період роботи на Крайній Півночі з 01 липня 1995 року по 30 червня 2000 року, сум районного коефіцієнту та північної надбавки та зобов'язання перерахувати пенсію з врахуванням вказаних сум.

Постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 29 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії УПФУ щодо неврахування ОСОБА_4 при розрахунку пенсії сум районного коефіцієнта та північної надбавки при визначення заробітної плати на Крайній Півночі з 01 липня 1995 року по 30 червня 2000 року. Зобов'язано УПФУ здійснити ОСОБА_4 перерахунок пенсії, починаючи з 19 липня 2014 року, з урахуванням розміру заробітної плати за період роботи на Крайній Півночі із сумами районного коефіцієнту та північної надбавки на підставі довідок №№ 1479, 1480, 1481, виданих 24 червня 2013 року товариством з обмеженою відповідальністю «Буренерго» за період роботи з 01 липня 1995 року по 30 червня 2000 року, та виплатити за період з 19 липня 2014 року недоотриманні кошти.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року апеляційну скаргу УПФУ задоволено повністю.

Постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 квітня 2015 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_4 до УПФУ про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями суду апеляційної інстанції скаржник оскаржив його.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає із огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 з 13 червня 2006 року перебуває на обліку в УПФУ і йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах за роботу в районах Крайньої Півночі. Після призначення пенсії він продовжував працювати в районах Крайньої Півночі. З 01 жовтня 2013 року, після вибуття позивача з вказаної місцевості, відповідач здійснив йому перерахунок пенсії з врахуванням заробітної плати за період з 01 липня 1995 року по 30 червня 2000 року в ТОВ «Буренерго» без зарахування сум районного коефіцієнту та північної надбавки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія позивачу необґрунтовано призначена відповідачем без врахування північної надбавки та районного коефіцієнта оскільки відповідно до ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці на які відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» нараховується збір на обов'язкове державне страхування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що дії відповідача щодо виключення із заробітної плати позивача районних коефіцієнтів та північних надбавок за період його роботи на Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України із правовою позицією суду апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

Згідно пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058 (далі Закон № 1058) період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу PCP від 10 лютого 1960 року № 148 «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», Указу Президії Верховної Ради Союзу PCP від 26 вересня 1967 року «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі».

Відповідно до Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій від 03 серпня 1972 року особам, які проживали у районах, де до заробітної плати робітників і службовців встановлено районні коефіцієнти, при призначенні пенсії враховувалася фактична заробітна плата, обчислена із застосуванням районного коефіцієнта та північної надбавки.

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Статтею 78 діючого на той час Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР» від 15 травня 1990 року № 1480-I (далі Закон СРСР № 1480-I) було передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески.

Відповідно до підпункту «д» пункту 15 Інструкції «Про порядок утримання страхових внесків і використання коштів державного соціального страхування», затвердженої Постановою Президії ВЦРПС від 29 лютого 1960 року, в загальну суму заробітної плати, на яку нараховуються страхові внески, включалися процентні надбавки за роботу на Крайній Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, а також районний та поправочний коефіцієнт.

Разом з тим, частиною третьою статті 96 Закону СРСР № 1480-I передбачено, що при вибутті осіб, які проживають у районах, де до заробітної плати встановлено районні коефіцієнти, за межі районів Крайньої Півночі чи прирівняних до них районів, у райони, де коефіцієнт до заробітної плати не встановлено, пенсія за їх вибором обчислюється в такому ж порядку, але з виключенням з фактичного заробітку виплат за районними коефіцієнтами, або із заробітку, обчисленого відповідно до статей 76 та 78 цього Закону.

Крім того, ні Законом № 1058-IV, ні Законом № 1788-XII від 05 листопада 1991 року не передбачено включення до заробітної плати північної надбавки та районного коефіцієнта.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права та пришов до правильного висновку про те, що дії відповідача щодо виключення із заробітної плати позивача районних коефіцієнтів та північних надбавок за період його роботи на Крайній Півночі є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства, в зв'язку із чим підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права під час ухвалення судових рішень чи вчинення процесуальних дій.

Оскільки суд апеляційної інстанції не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: