Справа № П/811/361/16
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2016 рокусправа № П/811/361/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Кругового О.О.

суддів: Нагорної Л.М. Юхименка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області

на постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року у справі №811/361/16 за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Кіровоградської області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

08 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила:

- визнання дій відповідача в частині не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 р.) та за період з 29.03.2015 р. по 31.12.2015 р., відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") неправомірними;

- зобов'язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. включно відповідно до ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26.10.2014 р.) та за період з 29.03.2015 р. по 31.12.2015 р., відповідно до ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку і виплаті заробітної плати відповідно до вимог ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", оскільки в кошторисі на 2016 рік не передбачено коштів на здійснення перерахунку, а також у зв'язку з тим, що позивач не подала свої розрахунки на підставі яких просить виплатити заробітну плату за вказані періоди. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та невиплаті їй заробітної плати неправомірними, що зумовило звернення до суду.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії Апеляційного суду Кіровоградської області стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, у редакції з 26 жовтня 2014 року, та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, у редакції від 29 березня 2015 року.

- зобов'язано Апеляційний суд Кіровоградської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, у редакції з 26 жовтня 2014 року, та за період з 29 березня 2015 року по 08 вересня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VІ, у редакції від 29 березня 2015 року, з урахуванням усіх надбавок, які нараховувалися ОСОБА_1 залежно від розміру посадового окладу.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права просить оскаржувану постанову суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що змінами внесеними п.5 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" до ч.1 ст.144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за працівниками апарату суду визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах, однак у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах, правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо) не передбачали фінансового механізму реалізації такого права. Відповідач вважає, що правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу" та на основі Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", Закону України "Про оплату праці" розмір заробітної плати працівників апарату судів повинен був встановлюватися Кабінетом Міністрів України. Також, заявник вказує на відсутність будь-якого затвердженого механізму реалізації перерахунку заробітної плати за минулий період, адже всі розрахунки здійснюються в електронній формі за допомогою спеціальних бухгалтерських програм в яких за основу вводяться дані затвердженого штатного розпису. Окрім того, просить взяти до уваги, що розуміючи ситуацію яка склалася із оплатою праці працівників апарату суду та тих колізій, які виникли на законодавчому рівні Державна судова адміністрація України, а відповідно і Апеляційний суд Кіровоградської області здійснюючи наближення асигнувань бюджетних коштів постійно доводили рівень заробітної плати працівникам апарату суду до належного рівня шляхом виплати премій.

У відповідності до приписів ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанціях вважає за необхідне розглянути справу в межах доводів апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 17 лютого 2014 року переведена на посаду помічника судді тимчасово на час виконання суддею повноважень на підставі Наказу №49-а/к від 12.02.2014 року. Того ж дня їй присвоєно 11 ранг державного службовця.

25 березня 2016 року позивач звернулась із заявою до голови Апеляційного суду Кіровоградської області про здійснення перерахунку та виплати заробітної плати, згідно посадового окладу встановленого за період з 26.10.2014 року по 31.12.2014 року, включно відповідно до ст. 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції від 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно, відповідно до ст. 147 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Листом від 06.04.2016 року №176/16 позивачу відмовлено в здійсненні перерахунку і виплати заробітної плати за період з 26.10.2014 року по 31.12.2014 року відповідно до вимог ч. 1 ст. 144 «Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ( в редакції від 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 29.03.2015 року відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закону 29.03.2015 року, оскільки в кошторисі на 2016 рік не передбачено коштів на здійснення перерахунку оскільки не подано розрахунків, на підставі яких вона просила виплатити заробітну плату за вказані періоди.

Правомірність та обґрунтованість дій відповідача з приводу відмови в проведенні перерахунку та виплати ОСОБА_1 заробітної плати у розмірі визначеному Законом є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання заробітної плати визначеної Законом України «Про судоустрій та статус суддів», право позивача на отримання належної заробітної плати не залежить від фактично профінансованого Державою кошторису на 2016 рік, оскільки оплата праці працівників апарату суду є обов'язком відповідача відповідно до Закону.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

14 жовтня 2014 року був прийнятий Закон «Про прокуратуру». Пунктом 5 розділу ХІІ Прикінцеві положення цього Закону було внесено зміни до частини першої статті 144 Закону про судоустрій і статус суддів, а саме: її було доповнено новим абзацом другим, відповідно до якого "розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Пунктом 1 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону «Про прокуратуру» встановлено, що ці зміни набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон «Про прокуратуру» був опублікований у газеті "Голос України 25 жовтня 2014 року, відтак викладені зміни набрали чинності 26 жовтня 2014 року.

При цьому, підпунктом 2 пункту 13 розділу ХІІІ Перехідних положень Закону «Про прокуратуру» Кабінету Міністрів України було доручено "у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

12 лютого 2015 року було прийнято Закон України № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд», яким у новій редакції викладено Закон «Про судоустрій і статус суддів». Абзацом другим частини першої статті 147 Закону «Про судоустрій і статус суддів» у цій редакції передбачено, що «розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців».

Закон «Про судоустрій і статус суддів» у новій редакції набрав чинності 29.03.2015.

Наведеними вище положеннями не передбачалося повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апарату судів.

Таке правове регулювання означає, що з 26 жовтня 2014 року за працівниками апарату судів було визнано право на посадові оклади у нових (підвищених) розмірах.

Проте, встановлені обставини справи свідчать, що з 26 жовтня 2014 року позивач отримувала заробітну плату, розмір якої визначався виходячи з посадового окладу, який дорівнює розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Суд зазначає, що праву працівника апарату суду на заробітну плату певного розміру кореспондує конституційний обов'язок держави в цілому (обов'язок Державної судової адміністрації України подати бюджетний запит на необхідний обсяг фінансування, обов'язок Кабінету Міністрів України подати до парламенту відповідний за змістом проект Державного бюджету, обов'язок Верховної Ради України затвердити закон про Державний бюджет із відповідними показниками фінансування).

1 січня 2015 року набрав чинності Закон про Державний бюджет України на 2015 рік. Абзацом третім пункту 9 Прикінцевих положень цього Закону було встановлено, що норми і положення частини третьої статті 69, статті 129, частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

02 березня 2015 року був прийнятий Закон України № 217-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік». Підпунктом 12 пункту 1 цього Закону у розділі «Прикінцеві положення» з абзацу третього пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону «Про судоустрій і статус суддів», із збереженням при цьому загального посилання на положення Закону «Про судоустрій і статус суддів».

Внесенням таких відповідних змін законодавець фактично повторно прийняв абзац третій пункту 9 Закону про Державний бюджет України на 2015 рік, яким Кабінету Міністрів України делеговано право визначати розмір посадових окладів працівників апарату судів.

Оскільки згаданий Закон набрав чинності до набрання чинності Законом про забезпечення права на справедливий суд, то останній після набрання ним чинності (з 29 березня 2015 року) почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апарату судів з урахуванням положення абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону про Державний бюджет України на 2015 рік: розмір окладів визначався безпосередньо Законом про судоустрій і статус суддів у редакції Закону про забезпечення права на справедливий суд, але лише до моменту набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України про визначення розміру цих окладів.

Разом із тим, Кабінет Міністрів України наведене делеговане повноваження виконав лише 2 вересня 2015 року, прийнявши Постанову КМУ № 644, якою у новій редакції додатків 44, 45, 47 до Постанови КМУ № 268 було викладено відповідно Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату вищих спеціалізованих судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату апеляційних судів, Схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів. Ця постанова набрала чинності 9 вересня 2015 року.

Таким чином, з 26 жовтня 2014 року по 08 вересня 2015 року, посадовий оклад позивача мав складати 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, як це встановлено Законом, а не 1218грн. згідно постанови КМУ №268, що була прийнята з іншою метою, а тому не може вважатися актом підзаконної деталізації пункту 9 Прикінцевих положень Закону про Державний бюджет України на 2015 рік.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог посилається на ч.2 ст.48 Бюджетного кодексу України відповідно до змісту якої розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання за спеціальним фондом бюджету виключно в межах відповідних фактичних надходжень спеціального фонду бюджету. Відтак, з огляду на відсутність відповідних видатків відповідач не міг здійснити належних позивачу виплат, проте намагався наблизити асигнування бюджетних коштів постійно доводячи рівень заробітної плати працівникам апарату суду до належного рівня шляхом виплати премій.

При наданні оцінки доводам відповідача з приводу відсутності бюджетного фінансування на оплату праці працівників апарату суду, суд зветрає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини.

Так, у справі "Кечко проти України", Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (параграф 26 Рішення від 8 листопада 2005 року, http://old.minjust.gov.ua/19612).

Також Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.04.2015 по справі «Будченко проти України» (заява № 38667/06) наголосив, що відсутність механізму реалізації законодавчого положення становить втручання у право заявника за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції (п. 39 рішення).

У справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), Європейський Суд зазначив щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань (недофінансування) для уникнення відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію чи прийняли закон, в даному випадку це забезпечення речовим утриманням безкоштовно, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки, а в даному випадку виконання Закону.

Таким чином, відсутність бюджетного фінансування не може бути тією обставиною, яка виключає відповідальність суб'єкта владних повноважень перед особою.

Зважаючи на те, що предметом адміністративного судочинства є виключно владно-управлінські спори; конституційні спори щодо реалізації Верховною Радою України своїх законодавчих повноважень у сфері бюджету знаходяться за межами адміністративної юрисдикції (частини перша, друга, третя статті 17 КАС України).

Разом із тим, відповідно до частини третьої статті восьмої Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Таким чином, хоча в адміністративному судочинстві безпосереднім предметом захисту є права особи, які кореспондують обов'язку суто публічної адміністрації, однак опосередкованим предметом захисту можуть виступати конституційні права особи, тобто права, які становлять зміст конституційних відносин особи з державою в цілому.

Отже, у справах щодо нарахування та виплати зарплати працівникам апарату судів предметом спору є акти (діяльність, бездіяльність) суто тих суб'єктів, які були відповідальні за нарахування заробітної плати.

Відповідно до статей 1, 3 Конституції України та принципів бюджетної системи (стаття 7 Кодексу) держава не може довільно відмовлятися від взятих на себе фінансових зобов'язань, передбачених законами, іншими нормативно-правовими актами, а повинна діяти ефективно і відповідально в межах чинного бюджетного законодавства" (абзаци другий, третій підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини рішення від 27 листопада 2008 року № 26-рп/2008).

Отже, вирішальним значенням має бути наявність у особи певного права, а у держави - відповідного фінансового зобов'язання відіграє не закон про Державний бюджет та похідні від нього акти (бюджетний розпис, кошторис тощо), а нормативно-правовий акт, що регулює відносини між особою та державою у певній сфері суспільних відносин.

Таким чином, з метою захисту гарантованого Конституцією та частиною 2 статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» прав позивача, суд погоджується з висновокм суду першої інстанції, що належним способом юридичного захисту порушених прав ОСОБА_2 є визнання протиправною бездіяльність Апеляційного суду Кіровоградської області, а також зобов'язання відповідача здійснити перерахунок, нарахування та виплату заробітної плати у період з 26.10.2014 р. по 28.03.2015 р. з урахуванням розміру посадового окладу визначеного відповідно до абзацом другим частини першої статті 144 Закону "Про судоустрій і статус суддів", у редакції від 26.10.2014 р., а у період з 29.03.2015 р. по 08.09.2015 р. - визначеного згідно з абзацом 2 частини 1 статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції від 29.03.2015 р., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

З огляду на викладені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції в достатньому обсязі з'ясовано обставини справи та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, у зв'язку з чим, підстав для скасування рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, не існує.

Керуючись ст.195, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206 КАС України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Апеляційного суду Кіровоградської області - залишити без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року у справі №811/361/16 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.О. Круговий

Суддя: Л.М. Нагорна

Суддя: О.В. Юхименко