Справа № 805/1041/16-а
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року справа №805/1041/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Васильєвої І.А., Жаботинської С.В., за участю секретаря судового засідання Борисова А.А., представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Бусела В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 р. у справі № 805/1041/16-а (головуючий І інстанції Кірієнко В.О.) за позовом ОСОБА_4 до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 15.05.2015року за №3147/10/06-14-17-01-13-1 (а.с.4-8).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.62-64).

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою задовольнити позовні вимоги. Обґрунтовано апеляційну скаргу тим, що вказана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.69-73).

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, вважає, що рішення суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга обґрунтована та підлягає задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду першої інстанції винесена з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, сторін, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 КАС України, колегія суддів встановила наступне.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3, що видано ВРЕВ м. Костянтинівка при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області 03.07.2012 року, ОСОБА_4 є власницею автомобілю «INFINITI FX 37», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 із об'ємом двигуна 3.696L кубічних сантиметри (а.с.9).

15 травня 2015 року Костянтинівською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області прийнято податкове повідомлення рішення №3147/10/06-14-17-01-13-1, яким позивачу згідно підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 глави 4 розділу ІІ Податкового кодексу України та відповідно підпункту 267.1.1 пункту 267.1, пункту 267.4, підпункту 267.6.1 підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, визначено суми податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 гривень (а.с.10).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 15.05.2015року за №3147/10/06-14-17-01-13-1 діяв у законний спосіб, на підставі та в межах визначених повноважень.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції не погоджується, з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI та іншими нормативно-правовими актами, у редакції на час спірних правовідносин.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), яким, викладено в новій редакції статті 267 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI та введено новий податок з громадян України - транспортний податок.

Згідно положень п. п. 14.1.251 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, транспортні засоби, що використовувалися, це транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Відповідно до підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Положення підпункту 267.2.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 267.3.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Згідно пункту 267.4 статті 267 Податкового кодексу України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно підпунктом 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Вищевказані норми Закону № 71-VIII є чинними, неконституційним визнано не було.

Таким чином, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України з 01.01.2015, у фізичних осіб, що мають власні зареєстровані у встановленому порядку легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, виникає обов'язок зі сплати транспортного податку з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що визначення позивачу податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб суперечить принципу стабільності.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Цей принцип треба розуміти так, що дія закону починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів від 9 лютого 1999 року).

Обов'язок із сплати транспортного податку покладено на його платників після набрання чинності Законом від 28.12.2014 року № 71-VIII, тобто, з 01.01.2015 року після його введення.

Статтею 267 Податкового кодексу України, якою введено новий податок, відповідно визначено обов'язкові елементи податку передбачені пунктом 7.1 статті 7 Податкового кодексу України, а саме: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За підпунктом 267.6.4 пункту 267.6 вказаної статті, платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцем реєстрації об'єкта оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Колегія суддів зазначає, що річний обсяг повинен обчислюватися за календарний рік, а не за будь-які 12 місяців за вибором податкового органу. Календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 21-94а13 від 16.04.2013 року, яка відповідно до ч. 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України, податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Пунктом 4.3 статті 4 Податкового кодексу України передбачено, що податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

Згідно зі статті 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Частиною 3 статті 27 Бюджетного кодексу України встановлено, що Закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» врахування у контексті розгляду даної справи висловлену Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.01.2011 року у справі "Щокін проти України" та від 07.10.2011 року у справі "Серков проти України" в частині необхідності застосування національного законодавства у разі допущення можливості його неоднозначного тлумачення у найсприятливіший для заявника спосіб.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року, при цьому, норма якою встановлено транспортний податок та відповідно елементи цього податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Аналізуючи вищезазначені норми, колегія суддів дійшла до висновку, що в даному випадку 2015 - це плановий період, а 2016 рік - вже бюджетний період, оскільки Закон від 28.12.2014 року № 71-VIII, якими визначено транспортний податок, ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014.

Крім того, відповідно до статті 8 Податкового кодексу України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписи пп. 10.1.1 п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Статтею 12 ПК України передбачені повноваження Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільських, селищних та міських рад щодо податків та зборів.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків. Встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - це є компетенцією відповідних місцевих рад.

Підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України визначено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (підпункт 12.3.2).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 Податкового кодексу України).

Рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом (підпункт 12.3.4).

Таким чином, опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно пункту 12.5 пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Згідно частини 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно п.4 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII, рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку) та акцизного податку з реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Вказані прикінцеві положення не містять обов'язків, а лише рекомендовано органам місцевого самоврядування переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік, зокрема, податку на майно (в частині транспортного податку). Тобто, органи місцевого самоврядування переглядаючи рішення щодо встановлення місцевого податку, повинні враховувати і вимоги діючого законодавства, якими регулюється порядок встановлення податків.

Рішенням Костянтинівської міської ради від 13.01.2015 року № 6/54-947 «Про міський бюджет на 2015 рік», відповідно до статті 77 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року № 2456-VI (зі змінами), пункту 23 частини 1 статті 26, пункту 20 частини 3 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (зі змінами), Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII, Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами), встановлено на 2015 рік місцеві податки та збори, зокрема, податок на майно, у тому числі, транспортний податок (пункт 14 Рішення). Встановлено ставку місцевих податків та зборів, зокрема, транспортний податок - ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України (підпункт 14.1.3 пункту 14 Рішення) (а.с.11-17).

Разом з цим, в даному випадку, рішення міської ради не може вплинути на визначення платників податку, об'єкту оподаткування, бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку, податкового періоду, строку та порядку сплати податку, оскільки вони встановлені нормами ПК України, які і мають бути застосовані до правовідносин, які досліджуються судом в межах розгляду даної справи.

Саме нормами Податкового кодексу України керувався відповідач при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, як це вбачається зі змісту самого рішення.

Таким чином, Закон від 28.12.2014 року № 71-VIII ухвалений 28.12.2014, тобто після 15.07.2014, не містить застережень, щодо не застосування правил зазначених у статті 12 ПК України, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що застосування контролюючим органом положень ПК України з урахуванням внесених Законом змін з метою оподаткування транспортним податком, може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Аналогічну правову позицію висловлено й Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26.01 2016 року у справі № К/800/46951/15. У вказаній ухвалі Вищим адміністративним судом України зроблено висновок, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року

Колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на положення пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, оскільки, до 31.12.2014 року відповідний транспортний податок на справлявся, отже, до спірних правовідносин не може бути застосовано вказані положення.

Враховуючи вищезазначене та висновки Європейського суду з прав людини, колегія суддів дійшла до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог, оскільки визначення позивачу суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у розмірі 25000 грн. не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача є обґрунтованими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, через що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позовних вимог. Всі здійснені документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору підлягають розподілу відповідно до вимог частини 3 статті 94 КАС України відповідно до задоволених вимог.

Керуючись статтями 94, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 р. у справі № 805/1041/16-а задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2016 р. у справі № 805/1041/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області форми «Ф» № 3147/10/06-14-17-01-13-1 від 15.05.2015 року.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 1157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) гривень 52 (п'ятдесят дві) копійок стягнути на користь ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1) за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, 85110, Донецька область, м. Костянтинівка, пр-т. Ломоносова, буд. 125).

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Повний текст складено та підписано колегією суддів 06 липня 2016 року.

Головуючий суддя: Е.Г. Казначеєв

Судді: І.А. Васильєва

С.В. Жаботинська