Справа № 196/232/16-а (2-а/196/16/2016)
Суддя: Іванов С.М.
Дата ухвалення: 2016-06-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"22" червня 2016 р.Справа № 196/232/16-а (2-а/196/16/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Іванова С.М.

суддів: Чабаненко С.В. Шлай А.В.

за участю: секретаря судового засідання: Горшкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області щодо перерахунку пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області (далі - відповідач) в якому просив визнати дії відповідача щодо проведення розрахунку пенсії ОСОБА_1 по інвалідності не у відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: у розмірі менше двох мінімальних пенсій за віком як інваліду ІІІ групи за період з 01.01.2014 року по теперішній час; зобов'язати відповідача провести перерахунок та виплачувати в подальшому пенсію ОСОБА_1 по інвалідності не у відповідності до вимог ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: у розмірі менше двох мінімальних пенсій за віком як інваліду війни ІІІ групи за період з 01.01.2014 року по теперішній час, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з нарахуванням підвищення пенсії по інвалідності у відповідності до ст. 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим у справі судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позивач в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив останню задовольнити на підставах, що в ній зазначені та скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове - про задоволення позову.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України не перешкоджає розгляду справи за відсутністю останнього.

Заслухавши позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції

норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегіясуддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи внаслідок поранення, отриманого при виконанні інтернаціонального обовязку в Афганістані, та особою, яка має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів інвалідів війни, що підтверджено копією посвідчення (а.с.8-12).

12.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області з заявою про перерахунок йому пенсії як інваліду війни ІІІ групи з моменту порушення виплат у звязку зі змінами в законодавстві (а.с.13).

Згідно відповіді УПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області від 22.01.2016 року № П-3/16 в перерахунку пенсії ОСОБА_1 було відмовлено.

Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду, виходить з наступного.

Згідно ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, зокрема для інвалідів ІІІ групи в розмірі 60% відповідних сум грошового забезпечення (заробітку). Статтею 22 зазначеного Закону встановлено мінімальні розміри пенсій по інвалідності інвалідам війни з числа солдат і матросів строкової служби 3 групи у розмірі 105 % від прожиткового мінімуму.

Враховуючи вимоги Закону України №2262-Х11 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" обчислення пенсії ОСОБА_1 здійснюється відповідачем відповідно до ст. 22 вказаного Закону в межах положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2011 року № 1381 Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення", частиною 7 якої визначено, що мінімальний розмір пенсії по інвалідності встановлюється в розмірі: інвалідам війни І групи 285 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, ІІ групи 255, ІІІ групи 225, учасникам бойових дій 165 відсотків, виплачується щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.

Прикінцевими положеннями Законів України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що у 2012, 2013, 2014, 2015 та 2016 роках норми та положення статей 14, 22, 37 та 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються в порядку та розмірах, встановлених КМУ виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави у цій сфері. Одним з таких органів і є Кабінет Міністрів України, який згідно з пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

У Рішенні від 2 березня 1999 року N 2-рп/99 у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституції України, здійснюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України.

Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Конституційний Суд України в Рішенні від 20 червня 2001 року N 10-рп/2001 у справі про виплату і доставку пенсій та грошової допомоги вказав, що Основний Закон України закріплює основоположні засади права на державну соціальну допомогу громадянам і відносить до законодавчого регулювання механізм його реалізації.

Відповідно до положень Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про соціальний захист дітей війни» та «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України.

Таким чином, Верховна Рада України в прикінцевих положеннях Законів України «Про Державний бюджет України на 2012 рік», «Про Державний бюджет України на 2013 рік», «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України, що узгоджується з функціями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Механізм реалізації соціально-економічних прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно до частини другої ст. 4 Бюджетного кодексу України при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно - правових актів застосовується лише в частині, якій вони не суперечать положенням Конституції України, цього Кодексу та Закону України про Державний бюджет України.

Відповідно до ч. 11 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Встановлено, що нарахування та виплата ОСОБА_1 пенсії як інваліду війни проводиться відповідачем у відповідності до вимог ст.ст. 21, 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з урахуванням вимог п.7 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1 381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення".

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д" статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", пенсії по інвалідності підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом.

В зазначеній статті надається вичерпний перелік категорій, яким передбачено підвищення пенсії відповідно до цього Закону.

ОСОБА_1, як інвалід війни ІІІ групи, якому нараховується пенсія з урахуванням вимог ст.ст. 21, 22 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", під дію саме ст. 25 цього Закону не підпадає.

Отже, відповідач у зв'язку з відсутністю правових підстав правомірно відмовив ОСОБА_1 у перерахунку пенсії як інваліду війни ІІІ групи, оскільки пенсія останньому виплачується в розмірі, передбаченому чинним законодавством.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про визнання неправомірними дій Управління ПФУ в Царичанському районі Дніпропетровської області щодо перерахунку пенсії - залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню у відповідності до ч. 10 ст. 183-2 КАС України не підлягає.

Головуючий: С.М. Іванов

Суддя: С.В. Чабаненко

Суддя: А.В. Шлай