Справа № 823/478/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/478/16 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника відповідача Шевченко А.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання неправомірними дій,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, не досліджено та не надано належної оцінки обставинам справи, позбавлено позивача права на судовий захист.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 зареєстрований як фізична особа - підприємець з 27.07.1994, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1.

19 лютого 2016 року позивач подав до Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік» від 19.02.2016 (за формою №10-ПІ), відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) складає 14 осіб, адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів не нараховані.

Листом відповідача від 24.02.2016 №294/01-12 позивача повідомлено про те, що за даними звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, ФОП ОСОБА_3 повинен сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 5 810,72 грн, вказані адміністративно-господарські санкції мають бути сплачені у строк до 15 квітня 2016 року.

29 лютого 2016 року позивачем до Черкаського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано новий «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік» від 26.02.2016 (за формою №10-ПІ), відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) (рядок 01) складає 9 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) (рядок 02) - 1 особа; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (осіб) (рядок 03) - 1 особа. Адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (рядок 06) не нараховані.

З метою встановлення відповідності зазначених у Звіті даних відділенням Фонду направлено запит до управління Держпраці у Черкаській області про проведення перевірки.

За наслідками проведення позапланової перевірки позивача управлінням Держпраці у Черкаській області встановлено порушення вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. За результатами внесених до ЄІАБД даних акту перевірки №23-01-64/044, ФОП ОСОБА_3 нараховано адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році в сумі 9 057,88 грн.

19 квітня 2016 року Черкаське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів повторно направило на адресу позивача лист (вих. №665/01-12), в якому повідомляє, що за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році ФОП ОСОБА_3 станом на 19.04.2016 повинен сплатити адміністративно-господарські санкції у розмірі 9064,21 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в рамках розгляду даного публічно-правового спору не є предметом дослідження встановлення обставин щодо наявності чи відсутності в діях позивача порушення щодо виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році. Оцінка вказаним обставинам буде надана в рамках розгляду справи про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання вказаного нормативу. Суд також зазначив, що позовні вимоги про визнання неправомірними дій в частині встановленого порушення та нарахованих адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця для працевлаштування інвалідів за 2015 рік, не є належним способом захисту порушеного права позивача, оскарження вказаних дій відділення Фонду не передбачено чинним законодавством.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з статтею 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» № 875-XII від 21.03.1991 (далі - Закон № 875-XII), підприємства (об'єднання), установи і організації незалежно від форми власності і господарювання, де кількість працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим частиною першою статті 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів штрафні санкції, сума яких визначається у розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві (в об'єднанні), в установі, організації за кожне робоче місце, не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю.

Частиною 2 ст. 20 Закону № 875-XII передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

У частині 2 цієї ж статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частинами 9, 10 вказаної статті передбачено, що спори, що виникають із правовідносин за статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються Фондом соціального захисту інвалідів або в судовому порядку.

Фонд соціального захисту інвалідів, його відділення мають право захищати свої права та законні інтереси, у тому числі в суді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач наділений повноваженнями здійснювати аналіз та перевірку правильності розрахунків у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів, а також займатися збором сум адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

При цьому, виявивши невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів територіальні органи Фонду соціального захисту інвалідів не наділені повноваженнями самостійно, у примусовому порядку стягувати із суб'єктів господарювання відповідні санкції, а тому звертаються з відповідними позовами до суду. А отже розмір заявлених (нарахованих) сум адміністративно-господарських санкцій ще має підтвердити суд, який розглядатиме спір про їх стягнення.

Так, відповідач подав до суду позов про стягнення з позивача 9 038 грн 89 коп адміністративно-господарських санкцій за незайняті робочі місця інвалідами у 2015 році та 168 грн 02 коп пені за несвоєчасну сплату зазначених санкцій. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19 травня 2016 року було прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 823/512/16.

Поряд із цим, маючи на меті вирішити спір у досудовому порядку, відповідач, до звернення до суду із відповідним позовом, направив позивачу спірні листи, у яких повідомив останнього про те, що за результатами аналізу та перевірки правильності розрахунків у звіті, позивачу необхідно сплатити визначену суму адміністративно-господарських санкцій та повідомлено про те, що у випадку несплати цих коштів у добровільному порядку, відповідач звернеться до суду.

Таким чином, дії відповідача по перевірці поданих позивачем звітів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, виявлення підстав для нарахування адміністративно-господарських санкцій та визначення їх розміру є його прямим обов'язком. Листи відповідача, в яких визначені суми адміністративно-господарських санкцій та наголошено на необхідності їх сплатити є виключно документами інформаційного (рекомендаційного) характеру, не породжують для позивача жодних правових наслідків, не є актами індивідуальної дії. Позивач вправі самостійно обирати виконувати чи не виконувати викладені у вказаних листах рекомендації.

Крім того, до спірних правовідносин за аналогією можна застосувати позицію Верховного Суду України, яка неодноразово висловлювалася у справах з приводу оскарження документів, якими державні органи фіксують виявлені порушення. Ця позиція полягає у тому, що такі документи не порушують охоронюваних законом прав та інтересів особи, а тому підстав для їх скасування чи визнання протиправними дій державного органу у зв'язку з цим немає.

Отже, враховуючи, що оскаржуваними діями відповідач не порушив прав позивача, діяв виключно у межах своїх повноважень, беручи до уваги те, що правомірність розміру сум адміністративно-господарських санкцій має вирішуватись у межах справи № 823/512/16, то колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є обґрунтованим на скасуванню не підлягає.

Позивач в апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції було порушено ч. 2 ст. 55 Конституції України (кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб), ч. 2 ст. 124 Конституції України (юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі), ч. 2 ст. 2 КАС (до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження), ч. 1 ст. 6 КАС (кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси).

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність порушеного права позивача оскаржуваними діями відповідача не слід ототожнювати з позбавленням права позивача на оскарження цих дій, так як позивачу не було відмовлено у їх оскарженні та власне у розгляді його позову. Провадження у справі за позовною заявою позивача було відкрито судом першої інстанції та розглянуто по суті у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Також відхиляються доводи позивача про те, що суд першої інстанції позбавив його права на судовий захист, а також посилання на ч. 1 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Колегія суддів звертає увагу на те, що передумовою для захисту права є його порушення. Якщо ж таке право порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом. Відсутність порушеного права є підставою саме для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року - без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 07.07.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.