Справа № 521/9187/15-а
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 р. Справа № 521/9187/15-а

Категорія: 10.3 Головуючий в 1 інстанції: Мазун І.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.
при секретаріПавлюк К.І.

за участю сторін:
Представник позивачаДмитришин О.С. (довіреність)
Представник відповідачаШумік І.В. (довіреність)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання відмови щодо видачі посвідчення „члена сім`ї загиблого не законною та порушення Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, -

встановиЛА:

Позивач звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання відмови щодо видачі посвідчення „члена сім`ї загиблого не законною та порушення Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року адміністративний позов задоволено. Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 „Посвідчення члена сім`ї загиблого з моменту звернення, а саме з 23.03.2013р., як особі, на яку поширюється чинність Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 14 березня 2016 року по справі № 521/9187/15-а.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 був інвалідом ІІ-ї групи, причина інвалідності «травма при виконанні обов`язків» що підтверджується копією Витягу із акту огляду МСЕК №017390, виданим 19.08.1999 року, згідно військового квитка серії НОМЕР_1 , являвся військовослужбовцем із військовим званням «полковник» (а.с. 7, 9).

Згідно довідки № Акт №124 від 29.03.2013р., виданої Одеським обласним МСЕК №2, причину смерті ОСОБА_2 , зазначено, яка зв`язана з захворюванням, отриманим в період проходження служби (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про одруження, встановлено, що ОСОБА_1 являється дружиною ОСОБА_2 (а.с. 5).

Довідкою № П3/874, виданою 12.04.2013р. Військовим комісаром Малиновського районного військового комісаріату м. Одеси полковником ОСОБА_3 , вдові ОСОБА_1 , ветерана військової служби ОСОБА_2 , в тому, що вона та члени її сім`ї, які перебувають на утриманні мають права на пільги, передбачені п. 6-9 ст. 6 ЗУ від 24.03.1998р. № 203/98/ВР «Про статус ветеранів військової служби, органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» (а.с. 12).

Позивач звернулась до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі з заявою щодо надання їй статусу "Член сім`ї загиблого (померлого) інваліда війни".

25.10.2013 року Листом № Д-33 позивачу було відмовлено в призначені статусу, оскільки її чоловік не мав статусу інваліда Великої Вітчизняної війни, а тому встановити їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни відповідно до п. 2 ст. 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» підстав немає (а.с.25).

16.12.2013 року Листом Департаменту соціального захисту населення Одеської обласної державної адміністрації № Д-5330-13, ОСОБА_1 відмовлено в наданні їй статусу Член сім`ї загиблого (померлого) інваліда війни", вмотивовуючи свою відмову тим, що її чоловік до інвалідів Великої Вітчизняної війни не належав, даних про його нагородження орденами і медалями колишнього Союзу РСР не надавалося, тому права на встановлення статусу «Член сім`ї загиблого (померлого) інваліда війни» відповідно до п. 2 ст. 10 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», вона не набуває. (а.с. 26)

Листами Мінсоцполітики від 17.01.2014р. та від 27.03.2014р., ОСОБА_1 , що посвідчення «Член сім`ї загиблого (померлого) інваліда війни» видаються органами праці та соціального захисту населення за місцем реєстрації (а.с. 27, 28).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 „Посвідчення члена сім`ї загиблого з моменту звернення, а саме з 23.03.2013р., як особі, на яку поширюється чинність Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Закон України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Дія цього Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також, членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Положеннями ч.6 ст.18 вказаного Закону передбачено, що вдова (вдівець) загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік) військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти інваліди з дитинства, батьки військовослужбовця, які перебували на його утриманні, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Згідно із п.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» чинність цього Закону поширюється на сім`ї, зокрема, військовослужбовців, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Статтями 6 та 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено перелік осіб, які належать до учасників бойових дій та інвалідів війни.

Віднесення особи до учасників бойових дій чи інваліда війни відповідно до ст. 6, 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону.

Так, статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Зазначений висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постановах від 30.09.2014 року та 20.01.2015 року (справи №21-239а14 та №21-528а14).

Ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не було надано доказів того, отримана травма при виконанні обов`язків у результаті чого ОСОБА_2 став інвалідом ІІ-ї групи та що стало причиною смерті останнього, була пов`язана з виконанням обов`язків військової служби в контексті ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (під час воєнних дій та конфліктів), а тому він не є ветераном війни у розумінні 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відтак, необґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що у позивача наявні всі необхідні підстави для видачі посвідчення „члена сім`ї загиблого.

Крім цього, позивач має право користуватися іншими пільгами, що визначені Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки є вдовою ветерана військової служби.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання відмови щодо видачі посвідчення „члена сім`ї загиблого не законною та порушення Закону України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами та задоволенню не підлягають.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, - задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року по справі № 521/9187/15-а, - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Постанову складено у повному обсязі 06 липня 2016 року.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук