Справа № 335/4633/16-а(2-а/335/137/2016)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 рокусправа № 335/4633/16-а(2-а/335/137/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2016 року у справі №335/4633/16-а (2-а/335/137/2016) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить:

- зобовязати відповідача виплатити позивачу суми пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших особі» за період з 01 червня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Одночасно позивач перебуває на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу». З 01 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату позивачу пенсії з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02 березня 2015 року (далі - Закон № 213-VIII), згідно з яким перебування на займаній ним посаді виключає можливість отримання пенсії.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2016 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії в частині вимог за період з 01 червня 2016 року по 14 жовтня 2015 року, включно, залишено без розгляду у звязку з пропуском строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2016 року позов задоволено.

Суд, зобовязав відповідача нарахувати та виплатити позивачу, пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 15 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року.

Постанова суду мотивована тим, що з 1 червня 2015 року посада, на якій працював позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у звязку з чим передбачені статтею 54 Закону № 2262 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні, а тому її виплата підлягала відновленню.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що на цей час закон щодо призначення спеціальних пенсій на загальних підставах не прийнятий. А Закон України «Про державну службу» містить в собі норми щодо пенсійного забезпечення і ці норми є чинними, а отже позивач працюючи на посаді державного службовця не має права на отримання пенсії з 01 червня 2015 року.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач вказуючи на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач з 2007 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та йому призначено пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У період з 01.06.2015 року по 31.12.2015 року позивач працював на різних посадах, які віднесені до посад державної служби, у Дніпропетровському міжрегіональному управлінні Департаменту нагляду та контролю за безпекою на морському та річковому транспорті та в Управлінні Укртранбезпеки у Запорізькій області, мав 9 ранг державного службовця, що підтверджується копією трудової книжки БТ-ІІ № 5605030.

З 16.02.2016 року звільнився з посади державного службовця (а.с.9-11).

З 01 квітня 2015 року відповідачем виплату вказаної вище пенсії позивачу було припинено з посиланням на вимоги Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (далі - Закон України № 213), яким внесені зміни до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно з заявою від 08 квітня 2016 року, позивач звернувся до відповідача з питання про виплату йому сум пенсії не отриманих за період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року (а.с.13).

Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області листом № 321/П-9 від 15 квітня 2016 року, відмовило позивачу у виплаті сум пенсії за вказаний період (а.с.14).

Правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у виплаті сум пенсії за період з 15 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-XII (далі - Закон України № 2262-XII), в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі Закон України № 213-VIII), яка набрала чинності з 1 квітня 2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Аналогічні приписи містяться у статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи вбачається, що станом на 01.04.2015 року посада, на якій працював позивач, давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно було припинено виплату пенсії позивачу.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України № 213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 01.06.2015 року прийнятий не був, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з 01.06.2015 року особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Тому, з 01.06.2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені статтею 54 Закону України №2262-XII підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього закону, відпали і з 01.06.2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 01.06.2015 року виплата пенсії, призначеної відповідно до Закону України №2262-XII підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю зазначених у статті 54 Закону України №2262-XII підстав для її невиплати. При цьому, поновити права та інтереси позивача іншим шляхом ніж відновлення виплати пенсії неможливо.

Між тим, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на наступне.

У період спірних відносин положення статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було викладено в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» яка передбачала, що тимчасово, з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу» пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Тобто, визначальною умовою для невиплати пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є перебування особи, якій призначена пенсія за цим Законом на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Законом України №911-VІІ від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» внесено зміни у положення статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», та положення цих статтей викладено у наступній редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється».

Вказані зміни набрали законної сили з 01 січня 2016 року.

Тобто, з 01 січня 2016 року визначальною умовою для невиплати пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є перебування особи, якій призначена пенсія за цим Законом на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Таким чином, до 01 січня 2016 року підставою невиплати пенсії призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» був факт перебування особи, якій призначена пенсія за цим Законом на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах передбачених Законом України «Про державну службу», а з 01 січня 2016 року факт перебування особи, якій призначена пенсія за цим Законом на посаді та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу».

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає і про те, що рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до спірних відносин також не може застосовуватися, оскільки у відповідності до положень статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тобто з 8 червня 2016 року.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення, а постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2016 року у справі № 335/4633/16-а (2-а/335/137/2016) без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко