Справа № 816/712/16
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 р.Справа № 816/712/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Русанової В.Б.

Суддів: Курило Л.В. , Присяжнюк О.В.

за участю секретаря судового засідання Дудка О.А. Русанової В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2016р. по справі № 816/712/16

за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Фізичної особи-підпримця ОСОБА_1

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом до суду в якому просило стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адміністративно-господарські санкції у розмірі 15890 грн. та пеню у розмірі 247,78 грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2016 року та прийняти нову, якою позив задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування фактичних обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судове засідання сторони не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, в зв'язку з чим відповідно до ч.6 ст.12, ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 195 КАС України оскаржувана постанова переглянута в межах апеляційної скарги.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що використовує найману працю.

25.01.2016 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою № 10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу складає 64 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлено інвалідність 2 особи. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Про основи соціальної захищеності інвалідів України, становить 3 особи (а. с. 5).

В період з січня по грудень 2015 року відповідачем до Решетилівського районного центру зайнятості (далі - Центр) було подано звітність Інформація про попит на робочу силу (вакансії) форма № 3-ПН, які згідно з відміткою уповноважених осіб центру прийнято до належного обліку (а. с. 15-31).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не порушено вимоги встановлені Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів України щодо працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів України, підприємства, установи,організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством,надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів України, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів,фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи,організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю,самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частинами 1,2 ст. 20 зазначеного вище закону, передбачено,що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи,які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 218 ГК підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Частиною другою наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені позивач вважав що обовязок по пошук працівників-інвалідів для влаштування на незайняті робочі місця виділені для інвалідів покладається на відповідача. Такі ж доводи викладені і в апеляційній скарзі позивача.

Колегія суддів спростовує вищевказані доводи з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 18-1Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні пошук підходящої роботи для інваліда здійснює державна служба зайнятості.

Таким чином, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Тобто, обов'язком відповідача є створення робочих місць для інвалідів та інформування уповноважених органів щодо наявності на підприємстві робочих місць для працевлаштування осіб, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність. Обовязок по самостійному пошук працівників-інвалідів для працевлаштування на вакантну посаду на позивача не покладено.

Судом встановлено, що відповідачем протягом 2015 року надавалися звіти про наявність вакансій (форма 3-ПН) для працевлаштування інвалідів, що підтверджується листом Решетилівського районного центру зайнятості від 07.04.2016 року № 254, копіями звітів.

Доказів які б підтверджували факт направлення інвалідів на зайняття вакантної посади до відповідача та відмову у прийнятті на роботу з боку останнього до суду не надано.

При цьому слід зазначити, що крім передбачених законом обов'язкових заходів, відповідач також вживав інших залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, а саме самостійно здійснював пошук працівників-інвалідів шляхом розміщення оголошення у місцевій газеті Решетилівський вісник від 03.04.2015 року, 08.04.2015 року (а. с. 50-51).

Враховуючи, що відповідачем подано Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою № 10-ПІ до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів та виконано обов'язок по інформуванню щодо утворення (пристосування) робочих місць та наявності вакансій для працевлаштування інвалідів Решетилівського міського центру зайнятості за період січень-грудень 2015 року за формою 3-ПН, то підстави для стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні.

Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії відповідач, фактично, вжив усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Доказів, які б підтверджували факт направлення інвалідів на підприємство відповідача в період з січня по грудень 2015 року для зайняття вакантної посади та відмови в працевлаштуванні такої особи протягом вказаного періоду, як до суду першої так і до суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

З огляду на вказане колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Згідно ч.1 ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 26.05.2016р. по справі № 816/712/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст ухвали виготовлений 12.07.2016 р.