Справа № 820/11034/15
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 р.Справа № 820/11034/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Перцової Т.С. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

позивача - ОСОБА_1, представників сторін: позивача -ОСОБА_2, відповідача-1 - Думітро В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016р. по справі № 820/11034/15

за позовом ОСОБА_1

до Пенсійного фонду України , Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати, моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України (далі по тексту - відповідач-1, ПФ України), Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області (далі по тексту - відповідач-2, Валківське ОУПФ України), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати нечинним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 від 02.10.2015 № 702-о;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду в Коломацькому районі Харківської області;

- стягнути середній розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- стягнути матеріальну шкоду, заподіяну неправомірними діями відповідача у розмірі 1491,74 грн.;

- стягнути моральну шкоду, заподіяну неправомірними діями у розмірі 50000 грн..

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 по справі № 820/11034/15 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України та Валківського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати, моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 по справі № 820/11034/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги та у судовому засіданні зазначив, що наказ про звільнення ОСОБА_1 від 02.10.2015 № 702-о, виданий з порушенням вимог чинного законодавства, що регулює питання проведення службового розслідування та звільнення державних службовців. Вказує, що прийняте відповідачем рішення про звільнення базується на недостовірних відомостях, є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача-1, у судовому засіданні, з викладених підстав, посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 по справі № 820/11034/15 залишити без змін. Пояснив, що на момент розгляду справи у суді позивач не є звільненим, оскільки змінено дату звільнення до надання лікарняного листа, службове розслідування та звільнення ОСОБА_1 проведені у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідач-2 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

З огляду на наведену норму, враховуючи, що відповідач-2 по справі належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі відповідача-2.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представників позивача та відповідача-1, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в період з 26.08.2015 по 15.09.2015 на підставі наказу Пенсійного фонду України від 25.08.2015 № 138 проведено службове розслідування стосовно начальника Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області ОСОБА_1, про що складено акт службового розслідування від 17.09.2015 року, яким встановлено порушення позивачем Присяги державного службовця ( т.1, а.с.68-74).

02.10.2015 року за результатами службового розслідування Пенсійним фондом України видано наказ № 702-о «Про звільнення ОСОБА_1», яким припинено державну службу начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області ОСОБА_1, з підстав, передбачених п.6 ст.30 Закону України "Про державну службу", звільнивши його із займаної посади ( т.1, а.с.91).

Наказом УПФ України в Коломацькому районі Харківської області № 29-ОС від 06.10.2015 року оголошено наказ Пенсійного фонду України від 02.10.2015 року № 702-о «Про звільнення ОСОБА_1».

З наказами Пенсійного фонду України від 02.10.2015 року № 702-о та УПФУ в Коломацькому районі Харківської області № 29-ОС від 06.10.2015 року ОСОБА_1 ознайомився, написавши письмове заперечення, проте від підпису та отримання трудової книжки відмовився, про що складено та вручено позивачеві акти "Про відмову від підпису ОСОБА_1 після ознайомлення з наказами" (т.1, а.с.93-94) та "Про відмову ОСОБА_1 від отримання трудової книжки від 06.10.2015 року" (т.1, а.с. 95).

Не погоджуючись з діями відповідачів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області, позивач звернувся до суду з даним позовом про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати, моральної та матеріальної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем під час судового розгляду справи не доведено неправомірності дій та рішень відповідачів, а тому прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо визнання нечинним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 від 02.10.2015 року № 702-о; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду в Коломацькому району Харківської області; стягнення середнього розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу; стягнення матеріальної шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідача у розмірі 1491,74 грн.; стягнення моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями у розмірі 50000 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції посилається на нелегітимність складу суду першої інстанції та упрередженість судді ОСОБА_23, оскільки останній вже розглядав адміністративну справу №2а-7535/08/2070 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, за участю третіх осіб: начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Пугачова Віктора Івановича та начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області Катаргіної Інни Володимирівни про покладення зобов'язання вчинити певні дії. Зазначає, що постанову Харківського окружного адміністративного суду в даній справі від 24.03.2009, було скасовано Вищим адміністративним судом України, справу направлено на новий розгляд та в ході повторного розгляду справи № 2а-7535/08/2070, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Таким чином, вважає, що суддя ОСОБА_23, затаїв на нього образу і розглядаючи даний адміністративний позов, керуючись мотивами особистої помсти, здійснив упереджений розгляд справи.

Так, відповідно до ст.. 27 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться:

1) якщо він брав участь у розгляді цієї справи або пов'язаної з нею справи як представник, секретар судового засідання, свідок, експерт, спеціаліст, перекладач;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого частиною третьою статті 15-1 цього Кодексу.

Суддя відводиться також за наявності обставин, встановлених статтею 28 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 30 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований і заявлений до початку судового розгляду адміністративної справи по суті у письмовій формі з обґрунтуванням підстав для відводу. Заявляти самовідвід після цього дозволяється лише у разі, якщо про підставу самовідводу стало відомо після початку судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відвід судді заявлено не було, хоча про ймовірну упередженість судді Булавчику С.К. було відомо до початку розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі «Хаушильд проти Данії» (рішення від 24.05.1989) зазначив, що суддя вважається неупередженим, якщо тільки не з'являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з'являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об'єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальним є результат об'єктивної перевірки.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не наведено достатніх доказів упередженості судді Харківського окружного адміністративного суду ОСОБА_23 у справі № 820/11034/15.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2015 року за результатами службового розслідування Пенсійним фондом України видано наказ № 702-о «Про звільнення ОСОБА_1», яким припинено державну службу начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області ОСОБА_1, з підстав, передбачених п.6 ст.30 Закону України "Про державну службу", звільнивши його із займаної посади.

Правовідносини у сфері проходження державної служби регулюються Конституцією України, Законом України «Про Державну службу» ( далі по тексту - Закон), Кодексом законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) та прийнятими на їх підставі нормативними актами.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 6 частини 1 статті 30 Закону України «Про державну службу» передбачено, що державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої у ст. 17 цього Закону.

При цьому в пункті 6 частини першої статті 30 цього Закону, визначено не окремий вид відповідальності державних службовців за порушення Присяги, а спеціальну підставу для припинення державної служби. Слід зазначити, що припинення державної служби відбувається у формі звільнення.

Разом з тим порядок застосування заходів впливу Законом України "Про державну службу" № 3723-ХІІ не передбачено. Натомість порядок застосування дисциплінарних стягнень, у тому числі звільнення, врегульовано КЗпП України (стаття 149).

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII, громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов'язки».

З тексту Присяги вбачається, що в основі поведінки державного службовця закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недотримання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, державний службовець покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення Присяги слід розуміти скоєння державним службовцем проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання державним службовцем своїх обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну службу», до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов'язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що до службовців, крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

Отже, як порушення Присяги, так і інше дисциплінарне правопорушення, можуть бути наслідком недотримання державним службовцем правових та етичних (моральних) засад проходження публічної служби. Таким чином, припинення державної служби у зв'язку з порушенням Присяги та інша дисциплінарна відповідальність державних службовців можуть бути наслідком існування схожих фактичних підстав у разі вчинення державним службовцем достатньо близьких за характером одне до одного правопорушень. Водночас, дисциплінарне правопорушення пов'язується лише з порушенням правових вимог щодо проходження публічної служби.

Припинення державної служби за порушення Присяги є найсуворішою санкцією відповідальності державного службовця, який вчинив діяння, несумісне з посадою. Тому рівень юридичних гарантій захисту прав зазначеної особи в процедурах вирішення питань застосування такої відповідальності має бути не меншим, ніж під час звільнення з державної служби за вчинення іншого дисциплінарного правопорушення, з дотриманням строків притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги має бути ретельне службове розслідування, порядок проведення якого регулюється Інструкцією. При цьому необхідно враховувати, що наслідком вчинення дисциплінарного правопорушення можуть бути припинення державної служби за порушення Присяги або звільнення з державного органу, які є санкціями різних рівнів відповідальності і не можуть застосовуватися як альтернативні. Звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.

Припинення державної служби за порушення Присяги може застосовуватися тільки у крайніх випадках, коли дисциплінарний проступок містить ознаки саме такого порушення і заходи дисциплінарного стягнення, на переконання уповноваженої вирішувати питання про відповідальність посадової особи, є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21 травня 2013 року, 4 червня 2013 року, 01 жовтня 2013 року (справи № 21-403а12, № 21-167а13, № 21-259а13 відповідно) та в силу положень ст. 2442 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права

При цьому, за змістом пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», підставами захисту порушеного права звільненої особи може бути не тільки звільнення без законних підстав, а й порушення порядку його проведення.

Так, позивач, як на підставу задоволення позовних вимог, посилається на порушення процедури звільнення, недотримання вимог проведення службового розслідування, які визначені ст.40, 47, ст.ст.148-149 КЗпП України, а саме стверджує, що позивача не ознайомлено з Актом службового розслідування, не відібрано відповідних пояснень із приводу обставин вказаних в ньому; звільнено в період знаходження на лікарняному; не видано в день звільнення належним чином оформлену трудову книжку; не надано копії наказу про звільнення з роботи; порушено вимог ст. 36 Закону України "Про місцеві державні адміністрації".

Колегія суддів зазначає, що передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов'язаного зі здійсненням службової діяльності, з підстави припинення державної служби за порушення Присяги мають бути порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, порядок проведення якого регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 13.06.2000р. № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» (далі по тексту - Порядок).

Судовим розглядом встановлено, що за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року працівниками Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області направлено 15 заяв та скарг на незаконні дії начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області ОСОБА_1: звернення ОСОБА_8 на Урядову гарячу лінію від 03.09.2014; лист ОСОБА_8 до Головного управління ПФУ в Харківській області від 21.10.2014 № 1148/03-36; доповідна записка ОСОБА_8 від 07.11.2014 № 1242/03-36; доповідна записка ОСОБА_8 від 12.12.2014 № 1434/03-36; звернення ОСОБА_9 до Голови Харківської обласної адміністрації від 10.11.2014; заява ОСОБА_10 від 14.01.2015; заява ОСОБА_8 від 10.02.2015; заяви ОСОБА_8, ОСОБА_10 від 02.06.2015; скарга працівників Управління ПФУ в Коломацькому районі Харківської області до Голови Харківської обласної державної адміністрації (вх.№ 1137/К-20 від 20.07.2015); заява ОСОБА_8 від 14.07.2015; заява ОСОБА_8, ОСОБА_10 від 14.07.2015; скарга працівників Управління ПФ України в Коломацькому районі Харківської області до Харківської обласної ради (вх.№1171/К-30 від 24.07.2015); скарга працівників Управління ПФУ в Коломацькому районі Харківської області до Голови Пенсійного фонду України від 24.07.2015; звернення ОСОБА_8, ОСОБА_10 до Генерального прокурора України від 11.08.2015; заява ОСОБА_11 до начальника Головного управління ПФУ в Харківській області від 07.08.2015.(т. 3, а.с.147-168)

За період з грудня 2014 року по липень 2015 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області проведено 4 службові перевірки для розгляду викладених у зверненнях фактів, що підтверджується копіями: доповідної записки за результатами службової перевірки відповідно до Наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.12.2014 №63-від; службової записки за результатами службової перевірки відповідно до Наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 03.02.2015 №3-від; службової записки за результатами службової перевірки відповідно до Наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 21.07.2015 №27-від; копією довідки від 24.07.2015 за результатами перевірки відповідно до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 17.07.2015 №87( т. 3, а.с. 169-181).

За результатами розгляду звернень та проведених перевірок Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області Голові правління Пенсійного фонду України ОСОБА_12 направлено подання від 12.08.2015 № 12467-07/20 про розгляд питання щодо визначення міри відповідальності за неналежну поведінку та дискредитацію іміджу органів Фонду (т.3, а.с. 182)

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі подання начальника Головного управління від 12.08.2015 № 12467-07/20 (т.1, а.с.67) 25.08.2015 видано наказ № 138 про проведення службового розслідування відносно начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області ОСОБА_1 (т.1, а.с.66).

За результатами проведеного службового розслідування відповідно до положень п.8 Порядку № 950 складено Акт службового розслідування від 17.09.2015, яким встановлено порушення позивачем Присяги державного службовця (а.с.68-74, т.1).

Проведеним службовим розслідуванням були встановлені факти порушень ОСОБА_1 вимог ст. ст. 47, 107, 216 КЗпП України, ст. ст. 15, 21, 25, 26 Закону України "Про відпустки", ст. 22 Закону України "Про звернення громадян", систематичне порушення правил поведінки державного службовця, використання службового автомобіля не за призначенням, систематичне перевищення середньодобового ліміту пробігу автотранспорту.

Так, позивач зазначає, що вимоги ст.. 47 КЗпП України не порушував, оскільки факт затримання видачі трудової книжки відбувся з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 47 КЗпП, обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

З матеріалів справи вбачається, що 06.08.2015 завідувачем сектору інформаційних систем та програмного забезпечення ОСОБА_11 була подана заява про звільнення за згодою сторін (п. 1 ст. 36 КзпП України)(т.3, а.с. 188). Цього ж дня виданий наказ за підписом начальника УПФ України в Коломацькому районі Харківської області ОСОБА_1 від 06.08.2015 № 18-ОС "Про звільнення ОСОБА_11".

Головним спеціалістом по роботі з персоналом ОСОБА_13 у трудову книжку ОСОБА_11 внесено запис № 14 та передано на підпис особисто начальнику Управління УПФ України в Коломацькому районі Харківської області ОСОБА_1. Позивач у присутності ОСОБА_14 - першого заступника начальника управління, ОСОБА_13 - головного спеціаліста по роботі з персоналом, ОСОБА_11 - завідувача сектору інформаційних систем та програмного забезпечення, та ОСОБА_15 - головного спеціаліста-системотехніка сектору інформаційних систем та програмного забезпечення, відмовився підписувати трудову книжку, про що складено «Акт про передачу трудової книжки, яка належить ОСОБА_11, начальникові Управління ОСОБА_1 на підпис»(т.3, а.с.189-192)

Слід зазначити, що відповідно до п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до п.п.7. п.10 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах та наказу Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області від 05.01.2015 № 1 "Про функціональні повноваження начальника та заступників начальника управління», начальник управління призначає на посади та звільняє з посад інших державних службовців і працівників апарату управління (т.3, а.с. 197 зі зворотного-198).

ОСОБА_13 - головний спеціаліст по роботі з персоналом відповідно до п.2.5. посадової інструкції, затвердженої начальником Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області (т.3, а.с.199-200) - забезпечує належне заповнення трудових книжок, повноважень на засвідчення підписом записів в трудових книжках не мала.

Судовим розглядом встановлено, що Управління Пенсійного фонду в Коломацькому районі не має печатки відділу кадрів, що підтверджується копією журналу печаток Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області (т.3, а.с.207-214).

10.08.2015 року в присутності свідків - ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_15, ОСОБА_19, , в кабінеті ОСОБА_1 знайдена та вилучена трудова книжка ОСОБА_11, про що складений «Акт про виявлення та вилучення трудової книжки, виданої на ім'я ОСОБА_11 на робочому столі начальника Управління ОСОБА_1» .

10.08.2015 УПФ України в Коломацькому районі Харківської області за підписом в.о. начальника Управління ОСОБА_14 виданий новий наказ № 19-ОС "Про звільнення з посади ОСОБА_11".

В цей же день ОСОБА_11 отримала трудову книжку із записом про звільнення № 15, підписану в. о. начальника Управління ОСОБА_14, а також середньомісячну заробітну плату за два календарних дні вимушеного прогулу. Запис № 14 в трудовій книжці ОСОБА_11 не підписаний ОСОБА_1, про що свідчить ксерокопія трудової книжки ОСОБА_11, завірена головним спеціалістом по роботі з персоналом ОСОБА_13 (т.3, а.с. 193-196).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що матеріалами справи підтверджено порушення начальником УПФ України в Коломацькому районі Харківської області ОСОБА_1 вимог ст. 47 КЗпП України.

Слід зазначити, що службовим розслідуванням встановлено порушення вимог ч.3 ст.107, 216 КЗпП України, ст.ст.15, 21, 25, 26 Закону України "Про відпустки", які виявилися у ненаданні працівникам Управління днів відпочинку за рахунок раніше відпрацьованого часу, відповідно до положень п.3.4 Колективного договору від 10.09.2014, наказів ПФ України від 30.04.2013 № 56 "Про затвердження Інструкції щодо організації чергування у Пенсійному фонді України та його органах у святкові дні", Наказу УПФУ у Коломацькому районі від 03.06.2013 № 42 "Про затвердження Інструкції щодо організації чергування на робочих місцях у святкові дні для вирішення питань, пов'язаних ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій", тощо (а.с.185-198, т.1, а.с.47,т.2); наданні відпусток без збереження заробітної плати за відсутності відповідної заяви працівника (т.1, а.с. 199-203, 207-208); затримані виплати відпускних при наданні оплачуваної навчальної відпустки, що підтверджується письмовими поясненнями позивача (т.1,а.с. 81, 243-245, т.2, а.с.119-124).

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, про те, що працівникам ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не своєчасно було виплачено заробітну плату за час перебування у відпустці, оскільки не було додано до заяви жодних доказів щодо того, що останні зараховані чи перебувають у складі студентів ВНЗ, виходячи з наступного.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 02.01.2013 N 2/13/116-13 «Про оплату навчальних відпусток та проїзду до навчальних закладів», для отримання додаткової сплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням працівнику-студенту необхідно надати роботодавцю довідку-виклик навчального закладу на сесію, в якій, зокрема, зазначається: форма навчання; рівень акредитації навчального закладу; курс, на якому працівник навчається, період сесії, встановлений навчальним закладом, підстава для надання такої відпустки (для складання заліків та іспитів, настановних занять, державних іспитів, для підготовки та захисту дипломної роботи) та написати заяву про надання такої відпустки.

Таким чином, підставою для надання працівнику додаткової навчальної відпустки є довідка-виклик на сесію (захисту дипломного проекту) з навчального закладу, в якому навчається працівник, та заява працівника.

Статтею 21 Закону України «Про відпустки» встановлено, що заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку.

23.02.2015 ОСОБА_8 та ОСОБА_10 подали заяви про надання додаткової оплачуваної відпустки на період складання сесії у Харківському національному економічному університеті ім. С. Кузнеця на 20 календарних днів (з 09.03.2015 по 28.03.2015) та додали до заяв довідки-виклики від 25.09.2014 № 55- 170 і № 55-183 (т.3, а.с.215-216), про що зазначено у вищевказаних заявах працівників.

02.03.2015 УПФ України в Коломацькому районі Харківської області виданий наказ № 6-н «Про надання додаткової оплачуваної навчальної відпустки працівникам управління». Однак, як вбачається з пояснень представника відповідача-1, оплата наданих відпусток була здійснена тільки 15.03.2015.(докази підтвердження відсутні)

30.03.2015 ОСОБА_8 та ОСОБА_10 подали заяви про надання додаткової оплачуваної відпуски для підготовки та написання магістерської роботи з 01.04.2015 по 30.04.2015, з 01.05.2015 по 30.05.2015, з 01.06.2015 по 30.06.2015. До заяв додано довідки-виклики від 26.03.2015 № 55-270, № 55-370, № 55-470, № 55-283, № 55-383, № 55-483 (т.3, а.с.219-220, 223-224).

Наказом УПФ України в Коломацькому районі Харківської області від 31.03.2015 № 10-н «Про надання додаткової оплачуваної навчальної відпустки працівникам управління» надано ОСОБА_8 та ОСОБА_10 відпустки тільки з 01.04.2015 по 30.04.2015 (т.3, а.с.221-222). Однак, як вбачається з пояснень представника відповідача-1, кошти за відпустки перераховані 07.04.2015 за вказаний у наказі період.

03.07.2015 УПФ України в Коломацькому районі Харківської області виданий наказ № 26-н «Про оплату додаткової навчальної відпустки працівникам управління» щодо оплати відпусток ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на підставі заяв ОСОБА_20, ОСОБА_10 та довідок-викликів від 26.03.2015 № 55-370, № 55- 470, № 55- 383, № 55-483, а також відривних корінців довідок-викликів № 55-370, № 55-470, № 55-383. № 55-483. Однак, як вбачається з пояснень представника відповідача-1, оплата була здійснена 06.07.2015 за вказаний в наказі період.

Щодо підтвердження факту порушення ОСОБА_1 вимог ст. 107 КЗпІІ України, ст. ст. 25, 26 Закону України "Про відпустки", колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 статті 107 КЗпП України, на бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.

28.07.2015 ОСОБА_8 та ОСОБА_10 подали заяви про надання відпустки за раніше відпрацьований час у вихідні дні відповідно Колективного договору Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області (т.3, а. 228-229), проте, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зазначено резолюцію «надати відпустку без збереження заробітної плати».

28.07.2015 Управлінням виданий наказ від № 29 "Про надання відпустки працівникам Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі без збереження заробітної плати".

Аналогічна ситуація склалася з відпусткою ОСОБА_8, яка була надана на підставі наказу Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області від 03.08.2015 № 30 (т.3, а.с. 231-232).

Як вбачається з пояснень відповідача-2, на момент подання заяв вищезазначеними особами, останні мали календарні дні невикористаних відпусток за чергування у вихідні дні.

Слід зазначити, що відповідно до п. 3.4 Колективного договору Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківській області, у вихідні та святкові дні в організації можуть встановлюватися чергування для вирішення невідкладних питань, які не входять в коло обов'язків працівників, залучених до чергування. На чергування можуть залучитися тільки спеціалісти та службовці по списку, узгодженому з профспілковим комітетом. Компенсація за чергування у вихідні та святкові дні проводиться згідно діючого законодавства. За бажанням працівника, працюючого в святкові та неробочі дні, йому може бути наданий інший день відпочинку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що на підставі п. 3.4 Колективного договору Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківській області ОСОБА_8 та ОСОБА_10 мали право на відпустку у зв'язку з чергуванням у вихідні дні.

Враховуючи вищезазначене, відповідно до ст. 25 та ст. 26 Закону України «Про відпустки», відпустка без збереження заробітної плати надається за згодою сторін або за бажанням працівника в обов'язковому порядку.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на п. 9 Прикінцевих положень, Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», від 28 грудня 2014 року№ 76-//ІІІ, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 101 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів АРК, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМ України 30.11.2011 №1242, у кожному пункті наказу (розпорядження) з кадрових питань зазначається підстава щодо його видання (заява працівника, контракт, доповідна записка, рішення атестаційної комісії тощо).

З матеріалів справи вбачається, що заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_10 про надання відпустки були подані відповідно до п. 3.4. Колективного договору Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківській області за раніше відпрацьований час у вихідні дні. Проте, накази про надання відпусток від 28.07.2015 №29 та від 03.08.2015 № 30, згідно вказаних заяв, видані без збереження заробітної плати на підставі резолюцій начальника Управління ПФ України в Коломацькому районі Харківської області.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи позивача є безпідставними.

Колегія суддів відхиляє і доводи позивача про те, що останнім не порушено вимоги ст. 22 Закону України "Про звернення громадян", з огляду на наступне.

Згідно з Наказом Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківській області від 05.01.2015 № 1 «Про функціональні повноваження начальника та заступників начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області», до функціональних повноважень начальника управління ОСОБА_1 серед інших належить у встановленому порядку проводити особистий прийом громадян; здійснювати роз'яснювальну роботу серед населення району щодо діяльності Фонду.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про звернення громадян» та розділу 6 Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в Пенсійному фонді України, особистий прийом громадян здійснюється керівництвом згідно затверджених графіків у спеціально призначені дні і години. Графіки прийому доводяться до відома громадян. Облік особистого прийому громадян ведеться на реєстраційно-контрольних картках або в журналах. Про результати розгляду звернень громадяни повідомляються письмово або за їх бажанням усно, про що робиться відмітка в реєстраційно-контрольній картці або в журналі.

Управлінням Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківській області видано наказ від 14 лютого 2014 № 15 «Про організацію особистого прийому громадян», яким затверджено графік особистого прийому громадян керівництвом Управління (т.3, а.с. 234). Згідно з вищезазначеним графіком ОСОБА_1 повинен здійснювати прийом громадян кожен вівторок з 12.45 до 17.00, середу з 12.45 до 17.00, четвер з 8.00 до 12-00, п'ятницю з 8.00 до 12.00.

Однак, згідно записів у журналі обліку особистого прийому громадян, ОСОБА_1 останній прийом здійснено 11.12.2014 (т.3, а.с.235-240).

Слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 22 вказаного Закону керівники та інші посадові особи органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян зобов'язані проводити особисті прийоми громадян.

Щодо підтвердження факту систематичного порушення правил поведінки державного службовця ОСОБА_1 , слід зазначити, що відповідно до положень ст.5 Закону № 3723-XII, ст.ст. 6, 12, 18 Закону України "Про правила етичної поведінки" від 17.05.2012 року № 4722-VI ( який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), державний службовець під час виконання своїх службових повноважень зобов'язаний неухильно додержуватися вимог закону та загальновизнаних етичних норм поведінки, забезпечувати позитивну репутацію органів державної влади, органів місцевого самоврядування, всіляко сприяти зміцненню довіри громадян до влади, утверджувати чесність, неупередженість та ефективність влади.

Проте, долученими до матеріалів справи документами: лист ГУ ПФУ в Харківській області від 17.09.2015 року №12120-12/20, від 05.11.2014 року №14564-12/20, доповідна записка, звернення ВЕБ-2800-Ф-С-15-000956, подання про проведення перевірки, поясненнями свідків, підтверджується факт систематичної неетичної поведінки позивача.

Проступки ОСОБА_1, як керівника Управління, їх множина, обставини, за яких вчинені ці проступки, попрання кодексу поведінки державного службовця, що створило умови приниження авторитету державної служби також підтверджуються поясненнями членів колективу Управління Пенсійною фонду України в Коломацькому районі Харківської області: від 09.09.2015 ОСОБА_14; від 09.09.2015 ОСОБА_21; від 09.09.2015 ОСОБА_13; від 09.09.2015 ОСОБА_18; від 09.09.2015 ОСОБА_8; від 09.09.2015 ОСОБА_15 від 09.09.2015 ОСОБА_16 від 09.09.2015 ОСОБА_22; від 09.09.2015 ОСОБА_19.(т.4, а.с.24-49)

Щодо порушення ОСОБА_1 наказу Головного управління Пенсійного Фонду у Харківській області від 02.02.2015 № 12 та наказу УПФУ в Коломацькому районі Харківської області від 02.02.2015 № 15 в частині недотримання мети та умов використання службового транспорту (за відсутності будь-яких підтверджуючих документів щодо здійснення виплати пенсій, надання консультації тощо), перевищення лімітів використання пального (а.с.85-88, 90, т.1, а.с.1-44, т.2), колегія суддів зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що використання службового автомобіля ВАЗ 21043 державний номер НОМЕР_1, який відповідно до наказу Управління Пенсійного фонду України у Коломацькому районі від 05.01.2015 № 4 закріплений за ОСОБА_1, встановлено неодноразове перевищення затверджених середньодобових лімітів пробігу автотранспорту (травень - серпень 2015) від 3 км до 138 км, що свідчить про невиконання ним наказу Головного управління Пенсійного Фонду у Харківській області від 02.02.2015 № 12 та наказу УПФУ в Коломацькому районі Харківської області від 02.02.2015 № 15 в частині мети і умови використання автомобіля (т.3, а.с. 241-243).

Згідно вимог наказу УПФ України в Коломацькому районі Харківської області від 02.02.2015 № 15 «Про затвердження ліміту середньодобового пробігу автомобільного транспорту на 2015 рік в Управлінні Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області», ліміт середньодобового пробігу складає 65 км.

З пояснень, наданих ОСОБА_1 (т.3, а.с.246-248) вбачається, що 05.05.2015, 06.05.2015, 07.05.2015, 18.05.2015, 02.06.2015, 03.06.2015, 04.06.2015, 05.06.2015. 09.06.2015, 10.06.2015, 11.06.2015, 16.06.2015, 01.07.2015, 07.07.2015, 08.07.2015, 10.07.2015, 16.07.2015 25.08.2015, 26.08.2015, 27.08.2015 - було перевищено середньодобовий ліміт пробігу автомобіля.

Згідно з усними та письмовими поясненнями ОСОБА_1, службовий автомобіль ним використовувався для поїздок по району, а саме: до податкової, районної державної адміністрації, господарських організацій району, суду, на виїзні прийоми громадян до сільських рад та доставку пенсій по району через установи Ощадного банку, про що, немає жодного письмового підтвердження (маршрутний лист, протокол наради чи виїзного прийому тощо).

Таким чином, враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржуваний наказ прийнятий на підставі висновків службового розслідування, проведеного стосовно позивача, яким встановлено невиконання/неналежне виконання ОСОБА_1 службових обов'язків, які мали негативні наслідки у вигляді підриву авторитету установи, яку він очолює та здійснення поведінки, яка дискредитує його як державного службовця.

Пунктом 9 Порядку № 950 передбачається, що перед поданням на розгляд з актом службового розслідування ознайомлюються особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, та керівник органу, в якому вона працює.

Із долученого до матеріалів справи акту службового розслідування вбачається, що відповідачем дотримано вимоги п. 9 Порядку № 950 в частині надання акту службового розслідування особі, стосовно якої проведено службове розслідування, що підтверджується особистим підписом позивача на останньому аркуші акту з відміткою про те, що він не згодний з зазначеним документом та надасть відповідні заперечення (т.1, а.с.74).

Колегія суддів також зауважує, що п.п.2 п.7 Порядку № 950 визначено, що особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має в т.ч. право надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування. Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачем надані письмові пояснення у рамках проведеного розслідування, копії яких містяться у матеріалах справи (т.1.а.с.75-90).

Судовим розглядом встановлено, що за результатами службового розслідування 01.10.2015 (вих. № 43843/06-10) Головою правління Пенсійного фонду України було направлено лист Міністру соціальної політики України щодо погодження про звільнення начальника Управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області ОСОБА_1 (а.с. 249).

За результатами службового розслідування видано наказ Пенсійного фонду України від 02.10.2015 року № 702-о, яким припинено державну службу позивача відповідно до п.6 ст.30 Закону України "Про державну службу" (т.1, а.с.91). Вказаний наказ оголошено по УПФУ в Коломацькому районі Харківської області. (т.1, а.с. 93)

Матеріалами справи підтверджено, що накази Пенсійного фонду України від 02.10.2015 року № 702-о та УПФУ в Коломацькому районі Харківської області № 29-ОС від 06.10.2015 року надані позивачеві на ознайомлення, проте останній від підпису відмовився, про що 06.10.2015 складено акт "Про відмову від підпису ОСОБА_1 після ознайомлення з наказами" та вручені йому у подальшому (т.1, а.с.94).

Колегія суддів відхиляє доводи позивача про порушення строків застосування дисциплінарного стягнення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Як вбачається з матеріалів справи, факт порушення Присяги державного службовця Пенсійним фондом України встановлений актом службового розслідування 17.09.2015 року. Наказ про звільнення виданий 02.10.2015 року, тобто в межах строків, передбачених ст. 148 КЗпП України.

Положеннями ч.1 ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.

Із досліджених під час судового розгляду справи, акту про відмову ОСОБА_1 від отримання трудової книжки від 06.10.2015 року та листа УПФУ в Коломацькому районі Харківської області від 06.10.2015 року № 1258/12-36 (т.1, а.с.95-96), судом встановлено, що позивач відмовився отримувати власну трудову книжку, та остання, відповідно до п. 6.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України 29.07.1193 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 №110, зберігається у відділі по роботі з персоналом окремо від інших трудових кижок працівників, які перебувають на роботі.

Листом від 06.10.2015 року №1258/12-36, позивача проінформовано про звільнення, направлені копії наказів та запропоновано прибути для отримання необхідних документів, в тому числі трудової книжки. Вказаний лист повернутий на адресу управління з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (,т.1, а.с.138-141).

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем вимог ч.3 ст. 49 КЗпП України в частині звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, колегія суддів зазначає наступне.

Наказом Пенсійного фонду України від 02.10.2015 року № 702-О припинено державну службу ОСОБА_1 на посаді начальника УПФУ в Коломацькому районі Харківської області з підстав, передбачених п.6 ст.30 Закону України "Про державну службу" шляхом звільнення його з займаної посади. Вказаний наказ не містить жодних посилань на дату звільнення позивача

З урахуванням положень абз.11 розділу 3 Порядку ведення особових справ державних службовців в органах виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 25.05.1998 № 731, Управлінням Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області видано наказ № 29-ОС від 06.10.2015 року, яким державну службу позивача припинено з 06.10.2015 року.

Судовим розглядом встановлено, що згідно лікарняного листа ОСОБА_1, листів КЗОЗ "Центр первинної медико-санітарної допомоги Коломацького району" від 19.10.2015 № 324а, від 01.12.2015 № 382, КЗОЗ "Валківська ЦРЛ" від 20.10.2015 № 447 (т.1, а.с.15,144,145,153), останній перебував у терапевтичному відділенні з 06.10.2015 по 16.10.2015.

З урахуванням зазначених відомостей Управлінням Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області виданий наказ № 30-ОС від 20.10.2015 року " Про дату звільнення ОСОБА_1" (т.1, а.с.148), яким змінено п.2 наказу від 06.10.2015 року та встановлено, що днем звільнення позивача вважатиметься наступний день після закінчення тимчасової непрацездатності.

Оскільки, на момент прийняття оскаржуваного наказу Управлінню не було відомо про знаходження ОСОБА_1 на лікарняному та враховуючи коригування дати звільнення позивача, оформлене наказом № 30-ОС від 20.10.2015 року, колегія суддів вважає посилання на порушення вимог ч.3 ст. 49 КЗпП України, як підстави задоволення позовних вимог необґрунтованими.

Стосовно посилань позивача на недотримання при звільненні вимог ст. 36 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою ст. 36 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" визначено, що керівники підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, призначаються та звільняються з посад за погодженням з головою відповідної місцевої державної адміністрації.

Відповідно до п.1 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого постановою КМ України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний Фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно п.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою Правління ПФ України від 22.12.2014 № 28-2 (далі Положення № 282-2), Управління Пенсійного Фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах є територіальними органами Пенсійного Фонду України.

Частиною 5 ст.21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» визначено, що керівники та заступники керівників територіальних органів центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади за погодженням з міністром, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.

Зазначені норми кореспондують з положеннями п. 9 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою Правління ПФ України від 22.12.2014 № 28-2, де визначено, що Управління Фонду очолює начальник, який за поданням начальника відповідного головного управління Фонду призначається на посаду Головою правління Фонду за погодженням з Міністром соціальної політики України та головою відповідної місцевої державної адміністрації, звільняється з посади Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України в установленому законодавством порядку.

На виконання зазначеної норми, звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області було погоджено з Міністром соціальної політики України, що підтверджується листом Мінсоцполітики від 06.10.2015 року № 15093/0/14-15/09 (т.3, а.с. 251).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги діючого законодавства, якими врегульовані процедурні питання проведення службового розслідування та повідомлення працівника про рішення прийняті за результатами його проведення, а також додержані права особи, стосовно якої проведено службове розслідування, а отже відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з підстав недотримання процедурних питань.

Крім того із наявного у матеріалах справи наказу ГУПФУ в Харківській області від 24.12.2014 року № 02-С (а.с.132,т.2) встановлено, що позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежну організацію роботи управління та створення несприятливого морально-психологічного клімату в колективі.

Оскільки припинення державної служби за порушення Присяги може застосовуватися тільки у крайніх випадках, коли заходи дисциплінарного стягнення, на переконання уповноваженої вирішувати питання про відповідальність посадової особи, є недостатніми чи попереднє їх вжиття не дало бажаного результату, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем враховано: характер дій/бездіяльності позивача, обставини, за яких його скоєно, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо, а отже останній не підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачем правомірно прийнято рішення про звільнення позивача, з підстав, передбачених п.6 ст.30 Закону України "Про державну службу", звільнивши його із займаної посади, а відтак підстав для задоволення позову не вбачається.

Щодо позовних вимог про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за період вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та матеріальних збитків в наслідок незаконного звільнення, колегія суддів зазначає, що вони є похідними від вимоги про скасування наказу про звільнення, а отже є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач-1 при звільненні ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Законами та Конституцією України.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016 по справі № 820/11034/15 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18.04.2016р. по справі № 820/11034/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Перцова Т.С. Дюкарєва С.В.
Повний текст ухвали виготовлений 11.07.2016 р.