Справа № 805/1531/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бабаш Г.П.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року справа №805/1531/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у справі № 805/1531/16-а за позовом ОСОБА_2 до судді Апеляційного суду Донецької області Ігнатоля Тетяни Григорівни, судді Апеляційного суду Донецької області Кочегарової Лариси Миколаївни, судді Апеляційного суду Донецької області Сорока Галини Пилипівни про визнання незаконними дій, визнання незаконною бездіяльності, визнання недійсним та скасування ухвали,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до суддів Апеляційного суду Донецької області Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М., Сорока Г.П. про визнання незаконними дій щодо прийняття відмови від позову та припинення провадження по справі №22ц-1439/11 від 11.10.2011 без роз'яснення позивачу наслідків, визнання незаконною бездіяльності щодо не залишення заяв позивача по справі №2-913/11-22ц-1439/11 від 11.10.2011 без розгляду, визнання недійсним та скасування ухвали від 11.10.2011 по справі №22ц-1439/11.

Ухвалою суду першої інстанції від 03 червня 2016 року у відкритті провадження за цим позовом було відмовлено відповідно до ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) з огляду на те, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції з мотивів порушення норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції, що заява позивача не підлягає розгляду в порядку адміністративного провадження, не відповідає обставинам справи. В заяві позивач зазначив та долучив оригінал рішення від 24.06.2015 по справі №361/10259/14-ц Броварського суду судді Білик Г.О., котрим суд відповідно до ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), що з даним позовом позивач може звернутися в суд в порядку адміністративного провадження - дана справа віднесена до юрисдикції адміністративного суду. Таким чином, зміст рішення від 03.06.2016 по справі №805/1531/16-а судді Бабаш Г.П. суперечить змісту рішення від 24.06.2015 судді Білик Г.О. по справі №361/10259/14-ц.

Суддя Бабаш Г.П. керувався постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 12.06.2009 (суди (суддя) не можуть бути відповідачами), зміст котрого суперечить законам та Конституції України та не керувався Конституцією та законами України.

Виходячи зі змісту ч. 1, ч. 3 ст. 22 КАС України, ст. 108 ЦПК України стороною по справі (відповідачем) може бути будь-який суд чи суддя. Таким чином, висновок рішення від 03.06.2016, що суд (суддя) не може бути відповідачем, суперечать ч.1,3 ст. 22 КАС України, ст. 108 ЦПК України та іншим законам України

Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому згідно пункту 2 частини першої статті 197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, вивчила доводи апеляційної скарги за матеріалами справи і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що судді Апеляційного суду Донецької області Ігнатоля Т.Г., Кочегарової Л.М., Сорока Г.П., вказані позивачем як відповідачі по справі, у спірних правовідносинах не є суб'єктом владних повноважень у розумінні КАС України, а тому такий позов не може бути розглянутий адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В п.1 ст.3 КАС України встановлено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, відповідно до положень п.7 ст.3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Основними ознаками правовідносин, з яких виникають публічно-правові спори, є підпорядкованість одного учасника публічно-правових відносин іншому - суб'єкту владних повноважень та участь у публічно-правовому спорі з однієї сторони суб'єкта, наділеного владними повноваженнями, який здійснює владні управлінські функції, при цьому ці функції та повноваження повинні здійснюватись цим суб'єктом саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Водночас, ч.1 та ч.2 ст.17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Відповідно до ч.3 ст.50 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб'єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пунктом 4.2 рішення Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23.05.2001 р. (справа за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абз. 3, 4, 5 ст. 2483 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян щодо офіційного тлумачення положення абз. 4 ст. 2483 ЦПК України (справа щодо конституційності ст. 2483 ЦПК України) визначено, що відповідно ч.1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (ч.1 ст.129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в апеляційному, касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №6 від 12.06.2009 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» встановлено, що у розумінні положень ч.1 ст. 2, п.1, п.7, п.9 ст. 3, ст. 17, ч.3 ст. 50 КАС України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Крім того, у п.10 постанови Верховного Суду України від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченими процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Зі змісту наведених положень вбачається, що дії або бездіяльність суддів можуть оскаржуватись у встановленому законом апеляційному та касаційному порядку, а не шляхом їх оскарження до суду першої інстанції, оскільки це порушувало б конституційний принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом. Крім того, чинне законодавство встановлює інші механізми оскарження дій або бездіяльності суддів, що були вчинені в поза процесуальному порядку.

Зі змісту адміністративного позову ОСОБА_2 у даній справі вбачається, що предметом спору є визнання незаконними дій щодо прийняття відмови від позову та припинення провадження по справі №22ц-1439/11 від 11.10.2011 без роз'яснення позивачу наслідків, визнання незаконною бездіяльності щодо незалишення заяв позивача по справі №2-913/11-22ц-1439/11 від 11.10.2011 без розгляду, визнання недійсним та скасування ухвали від 11.10.2011 по справі №22ц-1439/11. Тобто, фактично, позивач оскаржує дії суддів Апеляційного суду Донецької області, вчинені при виконанні ними своїх обов'язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних справ).

З огляду на вище викладене та враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_2 є оскарженням процесуальних дій судді, то спір із даних позовних вимог не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки суді при здійсненні правосуддя не є суб'єктом владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції, в розумінні КАС України, і не може бути відповідачем у справі про оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства й у відкритті провадження у справі слід відмовити на підставі ст.109 КАС України.

Виходячи з викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 17, ст. 18, ст..108, ст. 184, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст.206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року у справі № 805/1531/16-а за позовом ОСОБА_2 до судді Апеляційного суду Донецької області Ігнатоля Тетяни Григорівни, судді Апеляційного суду Донецької області Кочегарової Лариси Миколаївни, судді Апеляційного суду Донецької області Сорока Галини Пилипівни про визнання незаконними дій, визнання незаконною бездіяльності, визнання недійсним та скасування ухвали - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов