Справа № 826/4161/16
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4161/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Національного банку України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Національного банку України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Національного банку України про:

визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом від 21.01.2016 року за № 24-0004/5030 «Про відмову у видачі індивідуальної ліцензії на здійснення інвестиції за кордон»;

визнання протиправним та скасувати рішення, оформленого листом від 29.02.2016 року за № 24-0004/18291 «Про відмову у видачі індивідуальної ліцензії на здійснення інвестиції за кордон»;

зобов'язання оформити ОСОБА_2 індивідуальну ліцензію на здійснення інвестиції за кордон

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, НБУ подали апеляційну скаргу про скасування незаконної, на їх думку, постанови суду першої інстанції та просять постановити нову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. При цьому посилаються на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2016 та 10.02.2016 ОСОБА_2 звернувся до НБУ із заявами про видачу індивідуальної ліцензії на здійснення інвестицій за кордон.

Листами від 21.01.2016 року та від 29.02.2016 року Національний банк України йому відмовив.

Вирішуючи питання щодо правомірності відмови відповідача у видачі позивачу ліцензії на здійснення інвестицій за кордон, колегія суддів виходить з наступного.

Порядок видачі резидентам індивідуальних ліцензій на здійснення інвестицій за кордон встановлений НБУ в Інструкції № 122 (далі - Інструкція), відповідно до абзацу 2 пп. 1.1 п. 1 якої інвестиції можуть здійснюватися у формі створення юридичних осіб за кордоном, придбання корпоративних прав та цінних паперів іноземних емітентів, прав власності на нерухоме майно, розташоване за межами України, та в інших формах, які не заборонені законами України.

Пунктом 2.1 Інструкції визначений перелік документів, які резидент зобов'язаний подати до Національного банку України для одержання ліцензії, а п. 4.1 - перелік підстав для відмови у видачі ліцензії, внесення змін та доповнень до неї, для тимчасового призупинення розгляду клопотання резидента про видачу ліцензії.

Національний банк України листом від 21.01.2016 року № 24-0004/5030 відмовив у видачі індивідуальної ліцензій на здійснення інвестицій за кордон, у зв'язку з відсутністю оригіналів або нотаріально засвідчених копій документів(пп. «а» п. 4.1 Інструкції): про реєстрацію нерезидента за кордоном, до статутного капіталу якого інвестуються кошти; про реєстрацію частки статутного капіталу, які планує набути резидент. А також, в листі було наголошено позивачеві, що у разі повторного звернення потрібно буде надати до Національного банку України довідку (виписку по рахункам) банка-нерезидента, що підтвердить відсутність оплати ОСОБА_2 частки статутного капіталу Disla Polska товариства з обмеженою відповідальністю та надати пояснення щодо порушень статті 167 Кодексу торгівельних (комерційних) товариств Республіки Польщі від 15.09.2000.

З листа Національного банку України від 29.02.2016 року № 24-0004/18291 слідує, що підставами для відмови у видачі індивідуальної ліцензії на здійснення інвестицій за кордон слугувала наявність розбіжностей у тексті постанови учасників Disla Polska від 21.10.2015 року та в п. 4 заяви позивача щодо суб'єкта інвестування коштів до статутного капіталу (пп. «в» п. 4.1 Інструкції).

Крім того, варто зауважити на помилковості доводів суду першої інстанції, що підставою першої відмови у видачі спірної ліцензії слугував пп. «а» п. 4.1 Інструкції № 122, тобто відсутність документів, перелічених у главах 2, 3 Інструкції № 122.

Приймаються доводи апелянта, що Національний банк України діяв у повній відповідності з вимогами Інструкції № 122, оскільки до заяви позивачем не надано оригіналів або засвідчених копій документів про: реєстрацію нерезидента за кордоном, до статутного капіталу якого інвестуються кошти; реєстрацію частки статутного капіталу, яку планує набути резидент (надано тільки нотаріально засвідчений переклад витягу з реєстру підприємців Національного судового реєстру від 03.12.2015 року).

НБУ було також зауважено, що ст. 167 Кодексу комерційних товариств від 15.09.2000 Республіки Польщі передбачено повне внесення вкладів у статутний капітал всіма учасниками на момент реєстрації товариства з обмеженою відповідальністю. Тому у разі повторного звернення ОСОБА_2 необхідно було надати довідку (виписку по рахунку) банка-нерезидента, що підтвердить відсутність оплати ним статутного капіталу Disla Polska. Також необхідно було надати пояснення щодо виникнення порушення законодавства Польщі.

При цьому, апеляційна інстанція зауважує, що ОСОБА_2, не оскаржуючи перше спірне рішення, 10.02.2016 року повторно подав заяву про видачу спірної ліцензії, фактично погодившись зі змістом на разі оспорюваного рішення відповідача.

Позиція Національного банку України полягає в тому, що позивач порушив пп. «в» п. 4.1 Інструкції № 122 ( у поданих документах виявленно недостовірну інформацію).

Щодо пояснень ОСОБА_2 колегія суддів не може розцінити їх в якості належного та допустимого доказу, який підтверджує відсутність оплати позивачем статутного капіталу Disla Polska, з огляду на таке.

У п. 4 заяви позивача від 10.02.2016 року про видачу індивідуальної ліцензії на здійснення інвестиції за кордон зазначено, що власником банківського рахунку, на який інвестуються кошти, є товариство з обмеженою відповідальністю Disla Polska (учасником якого є позивач).

У п. 5 цієї заяви зазначена мета інвестиції - придбання корпоративних прав (50% у статутному капіталі) ТОВ Disla Polska.

Водночас, відповідно до наданої постанови Учасників Disla Polska від 21 жовтня 2015 року грошові внески до статутного капіталу товариства (1600 часток загальною вартістю 80000 злотих у повній вартості внесе учасник ОСОБА_4, а після отримання учасником товариства ОСОБА_2 ліцензії на здійснення інвестиції за кордон він поверне внесені кошти ( 800 часток загальною вартістю 40000 злотих) ОСОБА_4.

Тобто, відповідно до цієї постанови частку позивача до статутного капіталу товариства вносить інший учасник - ОСОБА_4.

Наведене свідчить, що позивач фактично має намір отримати ліцензію НБУ вже не для внесення коштів до статутного капіталу Товариства Disla Polska та не з метою придбання корпоративних прав цього товариства, а лише для виконання своїх зобов'язань перед фізичною особою ОСОБА_4 щодо сплати останньому коштів (витрат), які ним сплачені (понесені) на користь позивача (у якості внеску статутного капіталу товариства Disla Polska).

При цьому, апеляційна інстанція не може не зауважити, що згідно парагрфу 3 договору від 16.10.2015 року (витягу з Національного Судового Реєстру) статутний капітал товариства становить 80000 злотих. Відповідно до параграфу 6 цього договору частки у товаристві належать у рівній кількості позивачу та ОСОБА_4, які є засновниками данного товариства.

Згідно законодавства Польщі внески до статутного капіталу повинні бути здійснені в повному обсязі до реєстрації у Національному Судовому Реєстрі.

З огляду на викладене, НБУ мав законне право вимагати від заявника підтвердження, що на момент реєстрації товариства позивачем не було вкладено валютні цінності в об'єкт інвестиції за кордоном без отримання ліцензії Національного банку у встановленому Інструкцією порядку.

Не може вважатися допустимим доказом надана позивачем постанова учасників Дісла Польська, адже даний документ підписаний самим позивачем та його партнером по бізнесу, які зацікавлені у видачі спірної ліцензії.

Таким чином, НБУ правомірно вимагали надання саме довідки (виписки по рахунку) банка-нерезидента, що підтвердить відсутність оплати позивачем статутного капіталу Disla Polska, який можна було б розцінити як належний доказ такого факту.

Разом з тим, такого документу надано не було, а тому факт сплати статутного капіталу до Disla Polska не знайшов свого спростування під час апеляційного розгляду, що свідчить про правомірність та обгрунтованість рішень НБУ про відмому у видачі ОСОБА_2 індивідуальної ліцензії на здійснення інвестицій за кордон.

При цьому, колегія вважає доцільними зауваження апелянта, що у разі перерахування позивачем коштів на рахунок новоствореного підприємства у Польщі - мала б місце пряма інвестиція (внесення коштів у статутній капітал), а у цьому разі інвестиція вже була здійснена від імені позивача ОСОБА_4, тож позивач повинен вже лише сплатити борг, компенсувавши ОСОБА_4 витрачені ним кошти.

Наведене вище повністю спростовує твердження суду першої інстанції, що у даному випадку мають місце розбіжності щодо «суб'єктів інвестування», оскільки така не достовірність і розбіжність має місце саме в документах, наданих позивачем для отримання спірної ліцензії, асме щодо: отримувача валютних коштів та платіжних реквізитів отримувача; призначення цих коштів (здійснення інвестиції в розумінні українського законодавства чи вже виконання обов'язків позивача по відшкодуванню витрат іншому учаснику, що виникли із цивільних правовідносин між ними (виконання доручення, представництво або інше).

За таких обставин, відмовляючи у видачі ліцензії, відповідач діяв обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

За ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладає на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до наведених вимог апелянт, як суб'єкт владних повноважень, надав суду достатньо беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і довів правомірність своїх рішень, а тому останні не підлягають скасуванню.

Судом першої інстанції зроблено неправильний висновок про наявність підстав для задоволення позову, а тому постанову суду слід скасувати, ухваливши нову про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205 та 207 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Національного банку України - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року - скасувати, постановивши нову про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 06.07.2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Кучма А.Ю.

Карпушова О.В.