Справа № 2а-4938/12/2670
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-4938/12/2670 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.

При секретарі судового засідання: Кравченко Л.А.

За участі позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткову постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.16р. у справі №2а-4938/12/2670 за позовом ОСОБА_2 до Святошинської районної державної у м. Києві державної адміністрації про стягнення невиплаченої заробітної плати

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просив: стягнути з відповідача недоплачену йому мінімальну заробітну плату в розмірі 751,25 грн.; невиплачену премію за березень 2006 року з урахуванням інфляції в розмірі 4 302,54 грн.; стягнути на підставі частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України середній заробіток з урахуванням інфляції з 24 квітня 2007 року по день фактичного розрахунку станом на 01 березня 2012 року за весь час затримки виплати середній заробіток в розмірі 420 746,89 грн.; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 1 млн. грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.06.12р., яка набрала законної сили згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.13р., адміністративний позов задоволено частково: стягнуто з Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_2 15,25 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

04.07.2012 ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення у справі, мотивовану тим, що судом не було вирішено одну із заявлених ним вимог про стягнення з Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації на підставі ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України середнього заробітку з урахуванням інфляції з 24.04.2007 по день фактичного розрахунку станом на 01.03.2012 за весь час затримки виплати заробітної плати у розмірі 420 746,89 грн.

Додатковою ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.12р. позов у зазначеній частині вимог було залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.03.15р. апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, скасовано додаткову ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.12р., а справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення невиплаченої заробітної плати направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

За результатами розгляду заяви позивача у зазначеній частині, судом першої інстанції прийнято додаткову постанову від 25.04.16р., якою стягнуто з Святошинської районної державної у м. Києві державної адміністрації на користь позивача 6 704,88 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною додатковою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати додаткову постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення зазначеної вимоги у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції не повно з'ясовано обставини справи та безпідставно не включено до розрахунку середньої заробітної плати суми виплаченої йому у період роботи матеріальної допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.01.04р. відповідно до розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 12.01.04р. № 14-к ОСОБА_2 було призначено на посаду спеціаліста І категорії відділу розвитку виробничої сфери та ринкової інфраструктури управління економіки та розвитку району з посадовим окладом 151,80 грн. на місяць.

Протягом періоду з 12.01.04р. по 26.05.06р. позивач перебував на вказаній посаді в Святошинській районній у м. Києві державній адміністрації до моменту призначення його відповідно до розпорядження Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 25.05.06р. № 206-к на посаду спеціаліста І категорії відділу розвитку виробничої сфери та ринкової інфраструктури з посадовим окладом 460 грн. на місяць та із збереженням раніше встановлених йому надбавок.

Розпорядженням Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 30.01.07р. № 40-к ОСОБА_2 спеціаліста 1 категорії відділу розвитку виробничої сфери та ринкової інфраструктури переміщено з 30.01.07р. у відділ економіки та розвитку району на посаду спеціаліста І категорії з посадовим окладом 460 грн. на місяць та із збереженням раніше встановлених йому надбавок.

Розпорядженням Голови Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації від 24.04.07р. № 172-к позивач був звільнений з займаної посади спеціаліста І категорії відділу розвитку виробничої сфери та ринкової інфраструктури відділу економіки та розвитку району з 24.04.07р. з підстави відмови від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці (п. 6 ст. 36 Кодексу законів про працю України). Також даним розпорядженням про звільнення ОСОБА_2 надано доручення відділу бухгалтерського обліку виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати та компенсацію за 8 календарних днів невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 12.01.07р. по 24.04.07р.

Згідно наданих відповідачем на виконання судового запиту суду першої інстанції від 29.12.15р. № 2а-4938/12/2670 копій кадрової документації (картки-довідки форми № 388 за 2007 рік та довідок про нарахування та виплату Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією заробітної плати ОСОБА_2 за січень-квітень 2007 року), заробітна плата позивача за лютий 2007 року склала 2 440,97 грн. (в тому числі матеріальна допомога у розмірі 756,86 грн.), за березень 2007 року склала 1 668,32 грн., а за квітень 2007 року - 1 920,30 грн. (в тому числі вихідна допомога у розмірі 793,20 грн., компенсація невикористаної щорічної відпустки - 344,62 грн.).

Вважаючи, що відповідачем в порушення вимог ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України не було проведено повного розрахунку належних до виплати сум при його звільненні виплат (а саме: за лютий 2004 року ОСОБА_2 була нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 189,75 грн., що нижче за законодавчо встановлену на той період мінімальну заробітну плату (205 грн.); виплачено у неповному розмірі премію за березень 2006 року), що призвело до затримки розрахунку при звільненні протягом періоду з 24.04.07р. по 01.03.12р. у розмірі 420 746,89 грн. (з урахуванням інфляції та розміру середньоденної заробітної плати 272 грн.) позивач звернувся до суду.

Як зазначалось вище, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва 05.06.12р., яка набрала законної сили згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14.03.13р., адміністративний позов задоволений частково, а саме стягнуто на користь позивача кошти у сумі 15,25 грн. (сума недоплаченої різниці між мінімальною заробітною платою та нарахованою позивачу заробітною платою у лютому 2004 року).

Статтею 2 КЗпП України передбачено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - забезпечується державою.

Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95р. № 108/95-ВР (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.2 вказаного Закону до структури заробітної плати входить основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

При цьому, умови оплати праці державним службовцям визначені статтею 33 Закону України «Про державну службу» від 16.12.93р. № 3723-XII, якою, зокрема, встановлено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок. Державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов'язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

В силу норм статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У свою чергу нормами ч. 1 ст. 116 цього Кодексу встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За приписами ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України, обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 Кодексу законів про працю України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.09.15р. №21-1765а15.

Установивши ту обставину, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини (постанова Верховного Суду України від 20.11.2013 по справі № 6-114цс13).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач мав виплатити позивачу на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.06.12р. кошти в сумі 15,25 грн., - різницю між законодавчо встановленою мінімальною заробітною платою та фактично нарахованою і виплаченою заробітною платою за лютий 2004 року.

Проте, рішення суду Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією й на даний час не виконане.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Зокрема, в зазначеній постанові Кабінету Міністрів України № 100 наведений наступний механізм здійснення відповідного розрахунку у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абз. 3 п. 2 Порядку).

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку (абз. 4 п. 2 Порядку).

Згідно п. 5 і 8 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

При цьому перелік виплат, що включаються та не включаються у розрахунок середньої заробітної плати, визначений у п. 3 і 4 зазначеного Порядку). Зокрема, до виплат, що не включаються до розрахунку середньої плати відносяться одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.07р. відповідачем прийнято розпорядження № 172-к про звільнення ОСОБА_2 з займаної посади згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Нарахування заробітної плати у лютому 2007 року становило 2 440,97 грн., в тому числі з сумою нарахованої матеріальної допомоги на вирішення соціальних проблем у розмірі 756,86 грн. Між тим, п. 3 Порядку № 100 передбачено, що одноразові виплати, - такі як матеріальна допомога, не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження.

Отже, матеріальна допомога, нарахована (виплачена) в лютому 2007 року, в розрахунок середньої заробітної плати не береться. Зазначене спростовує доводи апелянта про обов'язок врахування у розрахунок середньої заробітної плати суми матеріальної допомоги.

Нарахування заробітної плати у березні 2007 року становило 1 668,32 грн.

Відомості про фактичну кількість відпрацьованих позивачем робочих днів впродовж лютого-березня 2007 року сторони суду не повідомили. У зв'язку з цим судом першої інстанції вірно при розрахунку розміру середньої заробітної плати взято кількість робочих днів згідно з загальним графіком роботи підприємств, установ і організацій за відповідні місяці 2007 року.

Сума заробітної плати, яку необхідно врахувати при обчисленні середньої заробітної плати: 1 684,11 грн. (зарплата за лютий 2007 року (2 440,97 грн. - 756,86 грн.) + 1 668,32 грн. = 3 352,43 грн. (зарплата за березень 2007 року).

У відповідності до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденна заробітна плата визначається наступним чином: 3 352,43 грн. / 41 робочий день сукупно за лютий і березень 2007 року = 81,7666 грн.

Середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді визначається наступним чином: (20 робочих днів в лютому 2007 року + 21 робочий день в березні 2007 року) / 2 = 20,5 робочих днів.

81,7666 грн. х 20,5 робочих днів = 1 676,22 грн. - середньомісячна заробітна плата.

За даними календаря робочих днів у 2007 році (з 25.04.07р. по 31.12.07р.) припадає 173 робочих днів, у 2008 році - 248 робочих днів, у 2009 році - 247 робочих днів, у 2010 році - 247 робочих днів, у 2011 році - 247 робочих днів, у 2012 році - 248 робочих днів, у 2013 році - 247 робочих днів, у 2014 році - 247 робочих днів, у 2015 році - 246 робочих днів, у 2016 році (за період з 01.01.16р. по 25.04.16р., тобто до вирішення спору) - 75 робочих днів.

За період з 25.04.07р. по 25.04.16р. відповідач зобов'язаний здійснити на користь позивача відшкодування передбачене ст. 117 КЗпП України в сукупності за 2 225 робочих днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 24.04.07р. по 25.04.16р. становить 181 938,25 грн., виходячи з розрахунку (81,77 грн. х 2 219 робочих днів).

Разом з тим, вирішуючи дану позовну вимогу, судом першої інстанції вірно враховано висновки Пленуму Верховного Суду України, викладені в його постанові від 24.12.99р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», а саме те, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе, що в цьому немає його вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи (п. 20).

Вказана правова позиція також узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України у спорах цієї категорії, зокрема у постановах від 24.10.11р., 20.11.13р., 21.01.15р., 01.04.15р. (справи №№ 6-39цс11, 6-114цс13, 6-195цс14, 6-41цс15), врахування якої при відправленні правосуддя є обов`язковим в силу приписів ст. 244-2 КАС України.

Отже, з огляду на те, що вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволені частково (в сумі 15,25 грн.) судом першої інстанції вірно застосовано до спірних правовідносин принцип співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні. Відтак, з урахуванням приписів ст. 117 КЗпП України, розмір відшкодування позивачу за час затримки розрахунку з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком складає 6 704,88 грн. (розмір середньомісячної заробітної плати позивача за чотири місяці; 1 676,22 грн. (середньомісячна заробітна плата)* 4).

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

у х в а л и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткову постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.16р. у справі №2а-4938/12/2670 - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.16р. у справі №2а-4938/12/2670- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.

Повний текст ухвали складений: 06.07.16р.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.