Справа № 537/1602/16-а
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 р. Справа № 537/1602/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бегунца А.О.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І. ,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.05.2016р. по справі № 537/1602/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

про визнання неправомірними дії та здійснення нарахування пенсії відповідно до закону,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду в м. Кременчуці Полтавської області (далі - відповідач), в якому просив суд визнати неправомірними дії Пенсійного фонду України в м. Кременчук Полтавської області при відмові йому призначити пенсію з 01.07.2010 року; зобовязати Пенсійний фонд України м. Кременчук Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.07.2010 року, згідно діючого законодавства; зобовязати Пенсійний фонд України в м. Кременчук Полтавської області здійснити виплату йому компенсації у розмірі 120% річної облікової ставки НБУ на всю суму не отриманої пенсії, згідно ч. 3 ст.107 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»; винести особливе рішення по керівництву Пенсійного фонду України в м. Кременчук Полтавської області, яке навмисно порушило всі закони України, повязанні з нарахуванням йому пенсії, на підставі ч. 1 ст. 107 Закону України «Про загальнообовязкове пенсійне страхування».

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.05.2016 року замінено Управління Пенсійного фонду в м. Кременчуці Полтавської області на його правонаступника Кременчуцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області.

Постановою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.05.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 з 26.11.2010 року. Зобовязано Кременчуцьке обєднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та виплати ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.11.2010 року в розмірах відповідно до чинного законодавства. Стягнуто з Кременчуцького обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551, 20 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач, не погодившись із судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10.05.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного зясування обставин справи, що мають значення для справи.

Позивач у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу відповідача - без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що громадянин ОСОБА_1 з грудня 2000 року проживав в Німеччині, що підтверджується копією закордонного паспорту серії РО 3 439376, з відміткою про поставлення на консульський облік Генеральним консульством України в Мюнхені.

Відповідно до довідки від 13.03.2012 року № 19/112 жз, виданої т.в.о. начальника управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України в Полтавській області, громадянину ОСОБА_1 02.08.2000 року видано дозвіл на виїзд на постійне проживання до Німеччини.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.11.2010 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці з заявою про призначення йому пенсії за віком.

30.11.2010 року за вих. № 463/П-02 та за підписом начальника управління ОСОБА_2, громадянину ОСОБА_1 надано відповідь, відповідно до якої, йому відмовлено у призначенні пенсії, оскільки Угоди між Україною та Федеративною Республікою Німеччина в галузі забезпечення не укладено.

05.07.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці з заявою про призначення йому пенсії за віком.

Відповідно до протоколу № 238 від 30.08.2013 року позивачу ОСОБА_1 було призначено пенсію з 01.07.2013 року в розмірі 3618, 13 грн.

17.12.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці з заявою про призначення йому пенсії за віком з серпня 2010 року.

26.12.2013 року за вих. № 532/п-07 та за підписом начальника управління ОСОБА_2, громадянину ОСОБА_1 надано відповідь, відповідно до якої, правові підстави для призначення пенсії з більш раннього строку відсутні, оскільки в 2010 році ним було подано лише письмове звернення, а не заява встановленого зразка про призначення пенсії.

10.02.2016 року позивач ОСОБА_1 повторно звернувся до Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці з заявою про призначення, перерахунок та виплату йому пенсії з 01.07.2010 року.

25.02.2016 року за вих. № 44/п-02 та за підписом голови комісії з припинення управління ОСОБА_2, громадянину ОСОБА_1 надано відповідь, відповідно до якої, пенсію за віком призначено з 01.07.2013 року, підстави для призначення пенсії з більш раннього строку відсутні, оскільки дані про його звернення 01.07.2010 року в управлінні відсутні. За наявними матеріалами пенсія призначена та виплачується вірно, відповідно до діючого законодавства.

Позивач, не погодившись із вказаними діями відповідача, звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при відмові у призначенні пенсії позивачу порушив норми діючого законодавства.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України.

Згідно ст. 51 Закону № 1058-IV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною ОСОБА_2 України.

Оскільки міжнародних договорів між Україною та Німеччиною стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися, то припиняючи виплату пенсії позивачу у зв'язку з її переїздом на постійне місце проживання відповідач діяв відповідно до вимог законодавства, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 положення п. 2 ч. 1 ст. 49, другого речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною ОСОБА_2 України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Як зазначено в Рішенні № 25-рп/2009, оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов'язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У відповідності до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, з 07.10.2009 порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону № 1058-IV з урахуванням рішення Конституційного суду України № 25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що як зазначив Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому ЄСПЛ доходить висновку, що заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, враховуючи те, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, слід враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі й рішення у справі "Пічкур проти України", як джерело права відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відтак, колегія суддів зауважує, що позивач, проживаючи в Німеччині, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів відхиляє доводи апелянта щодо не укладення угоди в галузі соціального забезпечення між Україною та Федеративною Республікою Німеччини.

З матеріалів пенсійної справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є особою, яка на 01.07.2010 року досягла пенсійного віку, тобто 60 років та на момент призначення пенсії, а саме на 31.05.2013 року мав страховий стаж 42 роки 4 місяці.

Частина 2 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначає, що пенсія призначається довічно або на період протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Як встановлено судом позивачу була призначена пенсія за віком, тобто довічно, а не певний період.

Згідно п 4.8. Порядку заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Відповідно до п. п. 1, 37 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Правління пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1(чинному на момент виникнення спірних правовідносин), заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника. Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, відстрочку часу її призначення, перерахунок та відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 4). Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, при наявності в особи всіх необхідних документів. Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій

особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати приймання заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати в трьохмісячний термін з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що працівниками Управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці громадянину ОСОБА_1 була видана довідка датована 29.07.2010 року про отримання у останнього копій документів, а саме: паспорту, ідентифікаційного коду, трудової книжки, диплома, військового квитка, при цьому не розяснено порядок подальшого оформлення пенсії.

На підставі цього, громадянин ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії 26.11.2010 року.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що заява від 26.11.2010 року та відповідь управління була подана відповідно до Закону України «Про звернення громадян», оскільки, відповідачем всупереч вимог п. 11 ч. 2 ст. 64 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про звернення громадян» не розяснено позивачу інформація про набуття права на призначення пенсії і порядок її призначення та порядок оскарження рішень виконавчих органів Пенсійного фонду.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, колегія суддів вважає, що висновок відповідача про відмову позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності документів, які підтверджують проживання на території України є необґрунтованим та протиправним.

За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, а саме в зобов'язанні Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.11.2010 року у розмірах відповідно до чинного законодавства та прийняття в цій частині нової постанови, якою зобов'язати Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за заявою від 26.11.2010 року, провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 26.11.2010 року у розмірах відповідно до діючого на той час законодавства та з урахуванням проведених виплат.

Що стосується доводів відповідача про пропущення строків ОСОБА_1 для звернення з даними позовними вимогами до суду, колегія суддів зазначає, що позивачем з моменту звернення з заявою про призначення пенсії від 26.11.2010 року докладалися зусилля щодо досудового врегулювання спору, про що свідчать матеріали справи, а також подані ним пояснення у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з чим підстав для застосування вимог ст.ст.99, 100 КАС України не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області задовольнити частково.

Постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.05.2016р. по справі № 537/1602/16-а скасувати в частині задоволення позовних вимог, а саме в зобов'язанні Кременчуцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком з 26.11.2010 року у розмірах відповідно до чинного законодавства.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов'язати Кременчуцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком за заявою від 26.11.2010 року, провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи з 26.11.2010 року у розмірах відповідно до діючого на той час законодавства та з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині постанову Крюківського районного суду м. Кременчука від 10.05.2016 року по справі № 537/1602/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5

Повний текст постанови виготовлений 11.07.2016 р.