Справа № 694/498/16-а
Суддя: Ключкович В.Ю.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 694/498/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Кравченко Т.М. Суддя-доповідач: Ключкович В.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

12 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Борисюк Л.П.,

Губської О.А.,

за участю секретаря Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати неправомірною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області (далі - ТУ ДСА України у Черкаській області) від 21.03.2016 року № 476- 03/16 у виплаті йому вихідної допомоги як судді, у зв'язку з відставкою, відповідно до ч. 1 ст. 136 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-УІ від 07.07.2010 року та зобов'язати ТУ ДСА України у Черкаській області нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою, що становить 248 040 (двісті сорок вісім тисяч сорок) грн.

Постановою Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 травня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, , апелянт просить скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що незалежно від дати подачі ним заяви про відставку та прийняттям Верховною Радою України Постанови про звільнення його у відставку, він має право на одержання вихідної допомоги , оскільки набув таке право ще задовго до виходу у відставку і таке його право було гарантоване Законом України №2453 -VI 07.07.2010.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 25 лютого 1985 року ОСОБА_3 був обраний суддею Звенигородського районного народного суду, а з 05 лютого 1993 року обраний головою Ватутінського міського суду.

15 травня 2003 року постановою Верховної Ради України ОСОБА_3 обраний безстроково суддею Ватутінського міського суду Черкаської області.

Вказані обставини підтверджуються відповідними записами у трудовій книжці позивача (а.с. 9-13).

31.03.2015 ОСОБА_3 звернувся із заявою про відставку до Вищої ради юстиції України та постановою Верховної Ради України від 12.11.2015 № 788-VIII його звільнено з посади судді (голови) Ватутінського міського суду Черкаської області у зв'язку з поданням заяви про відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст.126 Конституції України (а.с. 6).

Згідно наказу голови Ватутінського міського суду Черкаської області від 12.11.2015 № 53 на підставі постанови Верховної Ради України від 12.11 2015 ОСОБА_3 склав повноваження голови та судді Ватутінського міського суду Черкаської області у зв'язку з виходом у відставку з 12.11.2015 (а.с. 7).

10.02.2016 ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДСА у Черкаській області із заявою про нарахування та виплату йому вихідної допомоги у зв'язку з відставкою відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 (а.с. 8).

Згідно повідомлення ТУ ДСА України у Черкаській області № 476-03/16 від 21.03.2016 ОСОБА_3 відмовлено у виплаті вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою через відсутність правових підстав (а.с. 19-20).

Вважаючи неправомірною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті йому вихідної допомоги на підставі ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 07.07.2010 року, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки на момент подання заяви про відставку позивача Законом України «Про судоустрій і статус суддів» виплата такої допомоги не передбачена, а відтак відповідачем не вчинено будь-яких протиправних дій щодо звуження змісту та обсягу прав позивача.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного адміністративного суду погоджується, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно зі статтею 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Частиною 6 статтею 111 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної Ради України.

В ході розгляду справи встановлено, що на час звільнення ОСОБА_3 з посади судді (голови) Ватутінського міського суду Черкаської області та відрахування його зі штату, набрав чинності Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 із Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до чинного на момент подання до Вищої ради юстиції заяви про відставку (31.03.2015) та прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (12.11.2015) законодавства, підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні.

Окрім того, частиною четвертою статті 109 Закону (в редакції на час звернення позивача із заявою про відставку) визначалося, що суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Матеріалами справи підтверджено, що з моменту подання заяви про відставку до звільнення з судді (голови) Ватутінського міського суду Черкаської області позивач перебував на посаді судді і йому нараховувалася та виплачувалася заробітна плата.

Отже, отримання позивачем заробітної плати у період з моменту подання заяви про відставку до звільнення з посади судді (голови) Ватутінського міського суду Черкаської області є підтвердженням того, що підставою для нарахування та виплати судді вихідної допомоги в розмірі 10 заробітних плат є прийняття рішення Верховною Радою України про відставку судді.

Також, відповідно до статті 29 Закону голова суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження. Цією ж статтею на голову суду покладено обов'язок видавати на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ, що прямо вказує на відношення вказаного повноваження до категорії адміністративних повноважень голови суду.

Судді, функціонуючи в державній системі влади, перебувають у певних трудових відносинах із судовою установою, де вони працюють, виконуючи свої посадові обов'язки, тобто з Ватутінським міським судом Черкаської області.

Акт про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади є правовою підставою для виникнення або закінчення конкретних трудових відносин особи як судді з державою. У таких відносинах роботодавцем є держава, а на голову суду покладається обов'язок оформити ці відносини та встановити початковий або кінцевий момент їх виникнення з призначенням, пов'язаних з цим, відповідних виплат.

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Посилання позивача на рішення Конституційного Суду України, як на підставу виплати йому вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, є необґрунтованими, оскільки Конституційний Суд України у своїх рішеннях не відносить вихідну допомогу до конституційних гарантій незалежності судді, а її невиплату до звуження конституційних прав судді.

Вказана позиція узгоджується з правовими висновками ВАСУ, викладеними у справах № 820/9034/15, 809/2497/15.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для задоволення позову відсутні.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, який відповідачем в даному випадку виконано.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, що на думку колегії апеляційного адміністративного суду, дотримано судом першої інстанції.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.07.2016.

Головуючий суддя: В.Ю.Ключкович

Судді: Л.П. Борисюк

О.А. Губська

Головуючий суддя Ключкович В.Ю.

Судді: Борисюк Л.П.

Губська О.А.