Справа № 817/480/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2016 р.Р і в н е 817/480/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Янчар О.П. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: ОСОБА_1, представник ОСОБА_2

відповідача: представник не прибув

третьої особи: ОСОБА_3, представник ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Державного нотаріуса Костопільської районної державної нотаріальної контори Матросової Андріанни Миколаївни третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3
про скасування рішення , -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного нотаріуса Костопільської районної державної нотаріальної контори Матросової Адріани Миколаївни про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №28005190 від 30.01.2016 про реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є спадкоємцем 33/100 будинковолодіння, розашованого за адресою: АДРЕСА_2 після смерті батька ОСОБА_7 Однак, як йому стало відомо, 30.01.2016 відповідач зареєструвала за ОСОБА_3, його матір'ю, право приватної власності на цілу частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 При цьому позивач покликався до рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 24.11.1993, яким вирішено питання розподілу сумісно нажитого майна подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_3, виділивши ОСОБА_3 частину будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 а саме: веранду 1, кухню 1-1, жилу кімнату 1-3, жилу кімнату 1-4, східці, погріб, літню кухню Б-ІІ, частину забору і туалету, частину колодязя, що становить 67/100 від усього будинковолодіння, а решту будинковолодіння залишено у власності ОСОБА_7 Стверджуючи про право спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7 його частки у 33/100 вказаного будинковолодіння, позивач переконаний, що ОСОБА_3 протиправно приховала факт розподілу даного майна у відповідних частках при оформленні права власності, відтак оспорюване рішення нотаріуса, що вчинив відповідну реєстраційну дію щодо державної реєстрації права власності на цілу частку будинку за ОСОБА_3, підлягає скасуванню.

Під час судового засідання позивач та його представник вказали про те, що незважаючи на звернення до суду про скасування рішення про державну реєстрацію, вважають що приймаючи рішення від 30.01.2016 №28005190 та вносячи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис 28.01.2016 за №13060250 про реєстрацію права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованим по АДРЕСА_2 за ОСОБА_3, державний нотаріус діяла на підставі та в межах власних повноважень, у порядку, визначеному законодавством, тому такі дії та рішення не мають ознак протиправності. Проте, ОСОБА_3 приховала від державного реєстратора інформацію про наявне рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 24.11.1993, яке набрало законної сили, згідно якого вона являється власником лише 67/100 частини вказаного будинковолодіння. Крім того, позивач погодився, що не звернувся вчасно за оформленням спадкових прав на відповідну частку у вказаному будинку. Однак, оскільки відповідні обставини щодо реєстрації на цілу частку будинку за ОСОБА_3 перешкоджають позивачу в оформленні спадкового права на належну частку, позивач звернувся до суду з позовом про скасування відповідного рішення державного реєстратора.

Відповідач проти позовних вимог заперечувала, подала письмові пояснення вказавши, що за відсутністю підстав для відмови у вчиненні реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_2 за ОСОБА_3, нею дотримано всі вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому підстави для скасування такого рішення відсутні (а.с.47-49).

В судове засідання відповідач не з'явилася, 16.06.2016 через відділ документального забезпечення Рівненського окружного адміністративного суду (канцелярію) листом за вх. №8047/16 подала заяву, у якій просила слухати справу за її відсутності (а.с.50).

Третя особа особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила суду, що після розлучення з покійним чоловіком останній не реєстрував у встановленому порядку право власності на 33/100 частини на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований у АДРЕСА_2, який повністю був збудований, як зазначила третя особа, за її гроші, а земельна ділянка оформлена, відповідно, на неї.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи та її представника, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що у березні 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_7 на 33/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, про що зареєстровано спадкову справу у спадковому реєстрі 29.03.2016 за №58774754 (а.с.30).

Постановою від 29.03.2016 приватним нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 33/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.31).

В обґрунтування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину приватний нотаріус вказав про те, що відповідно до п.4.15 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №295/5, свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання спадкоємцем правовстановлювального документа щодо належності цього майна спадкодавцеві (перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, міститься в ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), який подано не було у зв'язку з відсутністю.

Як зазначив позивач, із поданого ОСОБА_3 до Костопільського районного суду Рівненської області позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_8 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з приміщень, звільнення приміщень та зобов'язання не чинити перешкод у користуванні, позивачу стало відомо, що на підставі рішення державного нотаріуса Костопільської районної державної нотаріальної контори Матросової А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.01.2016 №28005190 за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на цілу частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2

Вважаючи рішення державного нотаріуса Матросової А.М. про реєстрацію права власності на цілу частку у вказаному будинковолодінні за ОСОБА_3 таким, що перешкоджає в оформленні права на 33/100 частки в означеному будинковолодінні, позивач оскаржив його до суду.

З досліджених судом документів встановлено, що рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 24.11.1993 у справі №2-27 розірвано шлюб між ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та розділено сумісно нажите майно подружжя, виділивши на долю ОСОБА_3 частину домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_7, а саме: веранду - 1, кухню 1-1, жилу кімнату 1-4 та жилу кімнату 1-3, а також східці та погріб, літню кухню Б-ІІ, частину забору і туалету, частину колодязя, що становить 67/100 від усього домоволодіння, а решту домоволодіння, або 33/100, залишено у власності ОСОБА_7

Вказане рішення суду набрало законної сили 06.12.1993.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 19.04.2008 зроблено відповідний актовий запис за №121 та видано свідоцтво про смерть (повторне) 02.06.2011 серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Але, на момент розгляду справи у суді позивач не звертався про оформлення права спадкування у встановленому порядку, про що не заперечував у суді.

В той же час, у січні 2016 року державним нотаріусом Костопільської районної державної нотаріальної контори Матросовою А.М. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.01.2016 №28005190 за ОСОБА_3, яким зареєстровано право приватної власності на цілу частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 за ОСОБА_3

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що визначено ч.1 ст.1 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1).

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частиною 2 цієї ж статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.

У відповідності до ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, мають відповідати даним реєстраційної справи у паперовій формі, що містить документовані записи щодо прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи у паперовій формі.

Частиною ж 5 цієї статті Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено процедуру проведення державної реєстрації прав.

Так, відповідно до ч.1 цієї статті Закону державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Частиною 2 цієї ж статті Закону передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно ч.4 цієї статі Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Частиною 5 цієї статті Закону встановлено, що заява про державну реєстрацію прав подається окремо щодо кожного об'єкта нерухомого майна.

У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду з одночасним набуттям речових прав на земельну ділянку, на якій вони розташовані, подається одна заява про державну реєстрацію прав на такі об'єкти.

При цьому одна заява подається лише у разі, якщо речові права на житловий будинок, будівлю, споруду та земельну ділянку, на якій вони розташовані, реєструються за однією особою.

Згідно ч.7 цієї ж статті Закону під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобов'язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно.

А ч.8 цієї статі Закону передбачено, що у разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, який вчинив таку дію.

Частиною 1 ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обумовлено особливості державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року.

Так, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність (ч.1).

Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необов'язковим (ч.2).

Вказані норми закріплені у п.42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.

Крім того, відповідно до п.44 цього ж Порядку для державної реєстрації права власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об'єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки) подається:

1) документ, що посвідчує право власності на об'єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об'єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав);

2) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта;

3) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна;

4) письмова заява співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що перебуває у спільній частковій власності та у результаті проведення реконструкції змінився розмір часток у такому праві);

5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, реконструкція якого здійснювалась у результаті спільної діяльності).

Як стверджується матеріалами справи, згідно технічного паспорта, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації Рівненської обласної ради» 28 серпня 2015 року, житловий будинок АДРЕСА_2 та щодо якого 28.01.2016 ОСОБА_3 подано заяву про державну реєстрацію права власності (а.с.51, 53) на об'єкт нерухомого майна житловий будинок, збудований до 05 серпня 1992 року (а.с.58-60). З травня 2002 року по січень 2011 року було проведено реконструкцію житлового будинку, а саме прибудову до житлового будинку (літери а2, а4, а5), яка введена в експлуатацію, що підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області 07.12.2015 року №РВ09 (а.с.54-57).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого реєстраційною службою Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області 03.02.2015 року, індексний номер 33074606, право власності на цілу земельну ділянку, кадастровий номер - НОМЕР_2, загальна площа 0,0633 га, для будівництва і обслуговування вказаного вище житлового будинку зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.61).

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно ч.2 цієї ж статті Закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Судом встановлено, що на підставі належним чином оформлених документів, наданих третьою особою, інформації отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановивши відсутність заборон для реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_3, відповідач не мав підстав для відмови в такій реєстрації, а тому державним нотаріусом Матросовою А.М. при прийнятті оскаржуваного рішення було витримано вимоги щодо вчинення реєстраційної дії в частині проведення державної реєстрації права власності відповідно до поданих у встановленому порядку та обсязі документів.

Крім того, під час судового засідання позивач та його представник вказали про те, що дії державного нотаріуса ними не оскаржуються, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення будь-які відомості в Державному реєстрі прав на нерухоме майно щодо належного права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 за позивачем були відсутні. Позивач підтвердив, що він не звертався вчасно за оформленням спадкових прав на вищевказаний будинок, а тому нотаріус не могла бути обізнаною про такі обставини, в той час як третя особа, очевидно, не повідомила про свої права тільки на 67/100 частку будинку.

За таких обставин суд дійшов висновку, що під час реєстрації права власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 відповідач дотримався всіх вимог відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перевірив наявність чи відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей, які можуть перешкоджати такій реєстрації та переконався у відсутності підстав для відмови у реєстрації.

Враховуючи, що при прийнятті рішення про реєстрацію права власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 за ОСОБА_3 відповідачем враховувались відповідні правовстановлюючі документи, а позивач не заявив про своє право на спадщину цього нерухомого майна (у встановлений законодавством термін заяви подано не було), суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

В силу ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову, - відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.