Справа № 461/4000/16-а
Суддя: Зубачик Н. Б.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/4000/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2016 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.

при секретарі судових засідань Пелех О.А.,

з участю

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Пітецької Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання розпорядження нікчемним та незаконним -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним розпорядження Галицької районної адміністрації №201 від 08.06.2016 року «Про демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд (стелажів з сонцезахисними окулярами) на АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради було винесено розпорядження №201 від 08.06.2016 року «Про демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд (стелажів з сонцезахисними окулярами) на АДРЕСА_2, АДРЕСА_3», однак таке порушує його права у здійсненні підприємницької діяльності. Просить визнати дане розпорядження нікчемним та незаконним.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Просять позов задоволити.

Представник відповідача Галицької районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Зокрема зазначила, що розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №201 від 08.06.2016 року «Про демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд (стелажів з сонцезахисними окулярами) на АДРЕСА_2, АДРЕСА_3» є законним, оскільки винесене в межах повноважень адміністрації та відповідно до ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» тощо. Окрім того, стверджувала, що ОСОБА_2 надано дозвіл на здійснення підприємницької діяльності поза магазинами, однак не має торгівельного приміщення за межами якого можна було б здійснювати таку торгівлю. Вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження можливості здійснювати свою господарську діяльність на АДРЕСА_2, АДРЕСА_3. Тому, в задоволенні позову просить відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, подані докази, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задоволити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач здійснює підприємницьку діяльність відповідно до свідоцтва про реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності від 22.03.1997 року НОМЕР_2 та свідоцтва платника єдиного податку НОМЕР_1 від 30.05.2012 року.

03.06.2016 року ОСОБА_2 був надісланий лист-попередження №3108 вих.367 про проведення демонтажу самовільно розміщених стелажів з сонцезахисними окулярами на АДРЕСА_2, АДРЕСА_3.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ст.42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до абз.2 ст.2 ЗУ «Про підприємництво» від 07.02.1991р. суб'єктами підприємницької діяльності (підприємцями) можуть бути громадяни України, інших держав, особи без громадянства, не обмежені законом у правоздатності або дієздатності.

Пунктом 2 ст.50 ЦК України передбачено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Свобода підприємницької діяльності гарантується ст.3 ЗУ «Про підприємництво», зокрема зазначено, що підприємці мають право без обмежень приймати рішення і здійснювати самостійно будь-яку діяльність, що не суперечить чинному законодавству.

Загальні гарантії прав підприємців передбачає ст.12 ЗУ «Про підприємництво», в якій зокрема зазначено, що держава гарантує всім підприємцям, незалежно від обраних ними організаційних форм підприємницької діяльності, рівні права і створює рівні можливості для доступу до матеріально-технічних, фінансових, трудових, інформаційних, природних та інших ресурсів.

Позивач вимоги відповідача не виконав, що підтверджується актом проведення обстеження від 07.06.2016 року.

Згідно розпорядження Галицької районної адміністрації №201 від 08.06.2016 року «Про демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд (стелажів з сонцезахисними окулярами) на АДРЕСА_2, АДРЕСА_3» вбачається, що стелажі з сонцезахисними окулярами на АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, належать ФОП ОСОБА_2

У свою чергу суд зазначає, що торгівельна діяльність регулюється Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України "Про захист прав споживачів", Порядком здійснення торговельної діяльності та правилами торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 № 833, та іншими актами законодавства.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ст.13 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» до об'єктів благоустрою населених пунктів належать, зокрема, території загального користування, майдани, площі, бульвари, проспекти, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки.

Відтак, проспект Свободи належить до об'єктів благоустрою м. Львова.

Згідно з п.5 ч.1 ст.16 цього Закону на об'єктах благоустрою забороняється, зокрема, самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо.

Статтею 40 цього ж Закону передбачено, що самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Відповідно до підпункту 4 пункту "б" статті 30 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" до делегованих повноважень органів сільських, селищних, міських рад у сфері житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку віднесено встановлення за погодженням з власниками зручного режиму роботи розташованих на відповідній території підприємств, установ та організацій сфери обслуговування незалежно від форм власності.

Для здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, виконанням Правил благоустрою території населеного пункту, в тому числі організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, утримання в належному стані закріплених за підприємствами, установами, організаціями територій, сільські, селищні, міські ради можуть утворювати інспекції з благоустрою населених пунктів.

Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом проведення перевірок території, розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян, участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об'єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.

Суд не приймає до уваги покликання відповідача на Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженої рішенням виконкому від 29.04.2016 року №334 щодо здійснення контролю за станом благоустрою, оскільки Законом України «Про благоустрій населених пунктів» не передбачено повноважень органів місцевого самоврядування щодо здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, шляхом прийняття рішення про демонтаж самочинно встановлених на об'єкті благоустрою стелажів для торгівлі.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частиною 2 статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог ОСОБА_2, оскільки це необхідне для повного захисту його прав, свобод та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оспорюване розпорядження Галицької районної адміністрації №201 від 08.06.2016 року «Про демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд (стелажів з сонцезахисними окулярами) на АДРЕСА_2, АДРЕСА_3» винесено з порушенням норм чинного законодавства, Галицька районна адміністрація діяла на підставі Закону України «Про благоустрій населених пунктів», однак з використанням повноважень, та у спосіб, що не встановлені чинним законодавством. Окрім того, відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача, зокрема, в частині проведення перевірки суб'єкта господарювання, а відтак, вказане розпорядження є незаконним та підлягає скасуванню.

Що ж стосується вимоги позивача про винесення окремої ухвали, якою встановити системні порушення прав ФОП ОСОБА_2 Галицькою районної ідмінстрації ЛМР в його законній господарській діяльності, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Окрім того, відповідно до ст.166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. Тобто даною статтею чітко визначено підстави для винесення судом окремої ухвали.

Таким чином, суд дійшов висновку, що неможливо зобов'язати відповідача на майбутнє утриматися від вчинення певних дій, оскільки відсутні факти порушення прав позивача у майбутньому. Тому, судом не вбачається підстав для винесення окремої ухвали.

Судовий збір у розмірі 551,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.19, 42, 43, 48, 55 Конституції України, ЗУ «Про підприємництво, ст.50 ЦК України, ст.ст.3, 7-12, 71, 86, 94, 159-163, 166, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позов задоволити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №201 від 08.06.2016 року «Про демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд (стелажів з сонцезахисними окулярами) на АДРЕСА_1

Стягнути з Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Зубачик Н.Б.