Справа № 128/4752/15-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/4752/15-а

Головуючий у 1-й інстанції: Саєнко О.Б.

Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.

30 червня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 20 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

21 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької від 20 травня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 196 КАС України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 197 КАС України розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

04.12.2015 року ОСОБА_2 звернувся до виконавчого комітету Ксаверівської сільської ради з запитом про надання інформації щодо наявності всіх вільних земельних ділянок державної та комунальної форми власності ( не наданих в користування (оренду) або у власність громадянам, згідно звіту форми №6-зем станом на 01 липня 2015 року, який виконавчим комітетом подається до управління Держгеокадастру у Вінницькому районі) по селу Ксаверівка Вінницького району Вінницької області (в межах та за межами населеного пункту) з цільовим призначенням: ведення особистого селянського господарства у відповідності до норм безоплатної передачі земельних ділянок громадянам України у відповідності до вимог ст.ст.118,121,122 Земельного Кодексу України; надання належним чином завірених всіх графічних матеріалів (викопіювання з публічної кадастрової карти, та будь які інші картографічні матеріали) вільних земель із вказаним цільовим призначенням, в тому числі, із земель запасу, резервного фонду, які необхідні для дотримання порядку отримання земельної ділянки у власність громадянами України у відповідності до норм ст.ст.118,121,122 Земельного Кодексу України.

Запитувану інформацію просив надати у встановлений законом термін за його поштовою адресою.

Листом сільського голови Грузевича О.М. від 10.12.2015 року № 170, позивачу надано відповідь на запит, з якого вбачається, що в межах населених пунктів (с.Ксаверівка та село Лисогора) є земельні ділянки загальною площею 43,1492 га, які не надані у власність та користування, а саме: неугіддя, крутосхили, заболочені землі біля річок, придорожні захисні смуги, вигони, пасовища, які використовуються громадянами сіл для випасу худоби, господарські двори біля сільського клубу, шкіл, дитячого садочку. Також до цих земель відносяться ліси, водойми, ставки, не надані в оренду по причині відсутності бажаючих, та заболочені площі біля них. Дані землі не можуть бути використані для забудови чи ведення особистого селянського господарства у зв'язку з непридатністю для таких цілей. Інших земель, на які можна було б виготовити технічну документацію для виділення під забудову чи ведення особистого селянського господарства на території сільської ради в межах населених пунктів немає і рішення сесії сільської ради на виділення землі для таких цілей не приймалися. Що стосується земель за межами населених пунктів, то вказано, що сільська рада 01.01.2002 року повноважень щодо розподілу їх немає, що підтверджується викопіювання з карти грошової земельної оцінки.

Також зазначено, що графічні матеріали--викопіювання з карти грошової земельної оцінки--додаються.

Вважаючи, що відповідь на запит надана несвоєчасно, а також, що запитувана інформація недостовірна та неповна, позивач звернувся в суд з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини, які складаються у сфері розгляду звернень суб'єктів стосовно отримання публічної інформації, врегульовані Конституцією України, Законом України "Про інформацію", Законом України "Про доступ до публічної інформації" та відповідними спеціальними законами.

Частиною другою статті 34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-XII від 2 жовтня 1992 року, інформація - є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частинами 1 та 2 статті 7 цього Закону встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб'єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Водночас, Законом України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 року (далі Закон № 2939-VI) регламентований порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Відповідповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація визначається як відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 30.09.2013 № 11 "Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації", можна виокремити такі ознаки публічної інформації: готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків; інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 14 Закону № 2939-VI на розпорядників публічної інформації покладені обов'язки, зокрема, надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 22 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.

Таким чином, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що на розпорядників публічної інформації покладено обов'язок надавати на запити зацікавлених осіб вже реально існуючу на момент отримання запиту (тобто раніше створену і в силу цього вже наявну в розпорядженні) інформацію.

Так, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач у відповіді на запит повідомив позивачу відому йому інформацію про наявність в межах населених пунктів ( сіл- Ксаверівки та Лисогора) земельних ділянок загальною площею 43,1493 га, які не надані у власність та користування, із роз'ясненнями, що саме представляють собою ці земельні ділянки та надав позивачу наявні у нього графічні матеріали.

Достовірність даної інформації підтверджується відповіддю представника Уповноваженого Верховної ради України з прав людини від 01.10.2015 року, а також відомостями державної статистичної звітності з кількісного обліку земель по формах- 2-зем, 6-зем,6а-зем,6б-зем, що знаходяться в справі.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_2 зобов'язати виконавчий комітет Ксаверівської сільської ради надати належним чином завірені викопіювання публічної кадастрової карти та інші графічні матеріали, суд звертає увагу позивача на слідуюче.

Відповідно до частини 5 статті 35 Закону України "Про Державний земельний кадастр", викопіювання з кадастрової карти (плану) може бути надане фізичним та юридичним особам. Порядок надання такого викопіювання встановлюється Порядком ведення Державного земельного кадастру.

Відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.

До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.

Таким чином, виконавчий комітет Ксаверівської сільської ради не володіє вказаною інформацією, а законом не передбачений обов'язок розпорядника публічної інформації створювати нову інформацію за запитом.

Відносно тверджень позивача про те, що запитувана інформація надана йому з порушенням строків, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту. (частина 4 статті 20 Закону № 2939-VI).

Як встановлено судом першої інстанції, з копії журналу реєстрації заяв громадян по Ксаверівській сільській раді, запит ОСОБА_2 зареєстрований 04.12.2015 року за № 46, а відповідь на запит про надання інформації зареєстрована відповідачем в журналі вихідної кореспонденції 10.12.2015 року за № 176.

Враховуючи те, що запит отримано 04 грудня 2015 року ( п'ятниця - робочий день), а відповідь направлена поштою - 10 грудня 2015 року, з урахуванням того, що - 05, 06 грудня 2015 року- вихідні дні, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач своєчасно у визначений ч.1 ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», скерував позивачу відповідь.

Посилання позивача на те, що на конверті поштового відправлення відповідачем відповіді на запит наявний штамп датований -16 грудня 2015 року, а тому відповідач порушив п'ятиденний строк на надання відповіді, обгрунтовано не взято до уваги судом першої інстанції, оскільки позивачем не враховано строків пересилання поштової кореспонденції об'єктом поштового зв'язку.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, при наданні відповіді на запит позивача від 04.12.2015 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому права позивача не порушені.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції обґрунтовані, постанова суду ухвалена з додержанням норм матеріального та проценсуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 20 травня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Мельник-Томенко Ж. М.