Справа № 541/1074/16-а
Суддя: Лисенко Н. В.
Дата ухвалення: 2016-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/1074/16-а
Провадження №2-а/525/19/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.07.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Лисенко Н.В., при секретарі Хоменко М.М., розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання відповідача вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася 28 квітня 2016 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Після задоволення заяв суддів Андрущенко-Луценко С.В., Сидоренка Ю.В., Чернюка В.Д., Городівського О.А. про самовідвід дана адміністративна справа згідно ухвали судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Городівського О.А. від 11 травня 2016 року була направлена на розгляд до Великобагачанського районного суду Полтавської області.

1 червня 2016 року вищевказана адміністративна справа надійшла до Великобагачанського районного суду Полтавської області.

З позову вбачається, що в 2012 році позивачу ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» була призначена пенсія за віком і вона перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінні пенсійного фонду України Полтавської області. Позивач працювала на посаді судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з 1996 року по 12 листопада 2015 року включно.

З 1 квітня 2015 року відповідач припинив їй виплату пенсії за віком на підставі ст.12 Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення, ст. 47 Закону України Про загальнообовязкове пенсійне страхування.

На звернення позивача ОСОБА_1 від 5 квітня 2016 року, відповідач листом від 14 квітня 2016 року відмовив у відновленні виплати пенсії з 1 квітня 2015 року з посиланням на ЗУ № 213-У111 від 2 березня 2015 року, оскільки на момент прийняття закону вона працювала на посаді судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області.

Починаючи з 1 квітня 2015 року по 12 листопада 2015 року пенсію вона не отримувала, чим грубо порушилися її конституційні права. Вважає, що позбавлення її з 1 квітня 2015 року по 12 листопада 2015 року права на отримання раніше призначеної пенсії за віком є звуженням її конституційного права на соціальний захист і порушує її конституційні права.

Позивач ОСОБА_1 в позові вказує, що відповідно до ст. 45 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування пенсія призначається довічно або на період протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до вимог цього Закону, і тому враховуючи, що їй була призначена пенсія за віком, то вона мала б виплачуватися довічно.

Посилаючись на вищевикладені обставини та те, що після звільнення з посади судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області та звернення із заявою про поновлення виплати пенсії відповідач відмовився поновити виплату пенсії з 1 квітня 2015 року, просила суд визнати такі дії відповідача протиправними та зобовязати відновити виплату призначеної їй пенсії за віком з 1 квітня 2015 року по 12 листопада 2015 року, а також поновити строк звернення з адміністративним позовом до суду.

Ухвалою суду від 2 червня 2016 року відкрито провадження по справі.

Судове засідання призначене на 24 червня 2016 року було відкладено на 2 липня 2016 року, в звязку з неявкою представника відповідача.

В судове засідання 2 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 не зявилася, в позовній заяві зазначила, що розгляд справи просить проводити в її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області ОСОБА_3, в судовому засіданні, заперечуючи проти задоволення позову, вказував, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки відповідач діяв відповідно до положень ст. 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в редакції закону від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким встановлено, тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам, які працюють на посадах та на умовах передбачених серед інших Закон України «Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) не виплачується. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Згідно з матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». В звязку з вимогами вищевказаного закону позивачу з 1 квітня 2015 року, як працюючій на посаді судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області, виплату пенсії було припинено. Крім того, позивач працюючи на посаді судді була обізнана з вищевказаними положеннями Закону і у період з 1 квітня 2015 року до 12 листопада 2015 року у неї не виникало сумніву у законності припинення виплати пенсії, і лише після звільнення остання звернулася із заявою про поновлення виплати їй пенсії, яка була задоволена, а виплата пенсії відновлена з 13 листопада 2015 року. Вважав безпідставним посилання позивача на необхідність прийняття відповідачем рішення про припинення виплати пенсії, оскільки вказане рішення відповідно до положень ст. 62 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» приймається у випадку припинення виплати строкової пенсії та повідомляється про нього пенсіонера за один місяць до припинення виплати пенсії. Позивач отримувала пенсію по віку безстроково і припинення її виплати було здійснено на підставі вищевказаних норм закону. В звязку з вищевикладеним просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи та пенсійну справу ОСОБА_1, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено та не оспорюється представником відповідача, що позивач ОСОБА_1 працювала на посаді судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з 1996 року по 12 листопада 2015 року включно. Наказом № 44/ос.с від 16 листопада 2015 року голови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_4 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з 12 листопада 2015 року в звязку з поданням заяви про відставку (а.с. 12).

Позивач ОСОБА_1 згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії ААЖ № 558598 виданого 12 грудня 2012 року Пенсійним фондом України отримує пенсію за віком (а.с. 9).

1 квітня 2015 року у звязку з набранням чинності Закону України №213-VII від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» виплата пенсії позивачу ОСОБА_1 була припинена.

5 квітня 2016 року у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» позивач ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 обєднаного УПФУ в Полтавській області із заявою, в якій просила відновити їй виплату пенсії за віком з 1 квітня 2015 року по 12 листопада 2015 року згідно ст. 47 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування та ст. ст. 22, 58 Конституції України (а.с.13).

З повідомлення № 2536/10-24 від 14 квітня 2016 року в.о. начальника ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області вбачається, що з 1 квітня 2015 року ОСОБА_1 як працюючій на посаді судді на підставі ст. 47 Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України №213-VII від 02.03.2015року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» виплату пенсії було призупинено, а з 13 листопада 2015 року виплата пенсії ОСОБА_1 в звязку із звільненням з посади судді була поновлена (а.с. 14).

За таких обставин, коли позивачу стало відомо про порушення її права на поновлення виплати пенсії за віком в квітні 2016 року, а з позовом про захист порушеного права до суду ОСОБА_1 звернулася 28 квітня 2016 року, тобто в строки визначені ст. ст. 99,100 КАС України, відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду.

З довідки № 2105 від 17 березня 2016 року, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в м. Миргороді та ОСОБА_2 районі Полтавської області вбачається, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ОСОБА_2 обєднаному УПФУ та отримує пенсію за віком при повному стажі. За період з січня 2015 року по грудень 2015 року ОСОБА_1 отримала пенсії в сумі 20518 грн. 99 коп. (а.с. 11).

Згідно із п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про державну службу" Тобто фактично тимчасово, із зазначеної дати і до остаточного законодавчого врегулювання, даний вид пенсії не призначається. Разом з тим, норми Закону України «Про державну службу», які врегульовують порядок призначення пенсії за віком по держслужбі, не були змінені у встановленому законодавством порядку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та іншими нормативно-правовим актами. Відповідно до ст.8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку.

Станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працювала позивач, дійсно давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», «Про судоустрій та статус суддів, ,у зв'язку з чим відповідачем було припинено виплату пенсії ОСОБА_1 з 1 квітня 2015 року правомірно.

Наказом № 44/ос.с від 16 листопада 2015 року голови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_4 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області на підставі Постанови Верховної Ради України від 12.11.2015року № 788-VIIІ. Як вбачається із заперечення відповідача з 13 листопада 2015 року виплата раніше призначеної пенсії позивачу була поновлена. З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком з 1 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року та в частині зобов'язання відповідача поновити позивачу виплату раніше призначеної пенсії з 1 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 2) та в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (стаття 13), відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, порушення відповідачем порядку розгляду заяви позивача про поновлення їй пенсійних виплат з 1 червня 2015 року та неприйняття передбаченого Порядком рішення про відмову в поновленні їй виплати пенсії саме з 1 червня 2015 року, на думку суду, не може бути перешкодою для здійснення ефективного судового захисту порушених прав позивача.

Згідно ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія - це щомісячні виплати, які здійснюються на постійній основі, один раз на місяць протягом невизначеного періоду часу, а тому цей вид виплат не є строковим і не може бути призначений на певний строк.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається довічно або на період протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону. Враховуючи, що ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком, пенсія мала виплачуватися довічно.

Верховною Радою України 17 липня 1997 року прийнято Закон України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2.4.7 та 11 Конвенції». У ст.1 Конвенції зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожній людині, яка знаходиться під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі 1 цієї Конвенції. Ст.1 Першого протоколу (Париж, 20.11.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як встановлено абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції, яка чинна з 01.04.2015 року, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «про статус ветеранів війни, гарантії ї х соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені до цього Закону, не виплачуються.

У період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у звязку з чим, з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії/щомісячне довічне грошове утримання за цими Законами не призначаються.

З 01.06.2015 року особам, які підпадали під дію Закону України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів», пенсія призначалася відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»..

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працювала позивач, не давала права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законами України «Про судоустрій і статус суддів», "Про державну службу" у звязку з чим, передбачені ч. 1 ст. 47 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» підстави для невиплати позивачу пенсії відпали, з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні, тому суд вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 щодо поновлення їй виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 12 листопада 2015 року ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Такий висновок щодо правового застосування норм частини 1 ст. 47 Закону «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-У111 відповідає правовій позиції Вищого адміністративного суду України (ухвала від 26.08.2015 року , справа № 202/4641/15-а.)

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача по суті спору, зважаючи на вищевикладені обґрунтування часткового його задоволення.

Статтею 87 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судовий збір разом з витратами, повязаними з розглядом справи, належить до судових витрат, отже підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст. 47 Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», п. 5 розділу III «Прикінцеві положення Закона України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, ст.ст. 6-13, 71, 76, 86, 87, 159-163, 167 КАС України суд,-

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобовязання відповідача вчинити певні діїзадовольнити частково.

Визнати протиправними дії ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 12 листопада 2015 року включно.

Зобов'язати Миргородське обєднане Управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити ОСОБА_1, виплату пенсії за віком з 01 червня 2015 року по 12 листопада 2015 року включно.

В задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дії ОСОБА_2 обєднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати пенсії за віком та зобовязання відновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ОСОБА_2 обєднаного Управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер суду не відомий, понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 7 липня 2016 року.

Суддя -