Справа № 818/466/16
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 р.Справа № 818/466/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2016р. по справі № 818/466/16

за позовом Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів

до Приватного підприємства "Безпека-Гарант Шостка"

про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

ВСТАНОВИЛА:

26 травня 2016 року постановою Сумського окружного адміністративного суду в задоволенні адміністративного позову Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до приватного підприємства "Безпека-Гарант Шостка" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовлено.

В апеляційній скарзі Сумське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів просить скасувати постанову суду першої інстанції та задовольнити позов, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права. Свої вимоги мотивувало тим, що Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" встановлено порядок обчислення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та на відповідача покладено обовязок по створенню таких робочих місць. Законом України "Про охоронну діяльність" лише передбачено обовязок субєкта господарювання працевлаштовувати інвалідів на посади, які не повязані з безпосереднім виконанням функцій з охорони майна або фізичних осіб. За таких обставин, вважає, що норматив для працевлаштування інвалідів має розраховуватись виходячи з середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік (тобто від загальної чисельності працюючих).

У письмових запереченнях Приватне підприємство "Безпека-Гарант Шостка" просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін..

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що Приватним підприємством "Безпека-Гарант Шостка" було складено звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік форми № 10-ПІ, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становила фактично за рік 26, в тому числі охоронники 21, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до вимог законодавства встановлена інвалідність становила 0, чисельність інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів, встановленого статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 0 (а.с.8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правопорушення, передбачене частиною 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів", відповідачем не вчинялось. Кількість працівників, не зайнятих у виконанні заходів охорони на ПП "Безпека-Гарант Шостка" є меншим від нормативу, встановленого Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" (від 8 до 25 осіб), отже відповідач позбавлений обовязку створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, а також безпосередньо їх працевлаштовувати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює та визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантії їх рівності з усіма іншими громадянами для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року N 875-XII.

Відповідно до статті 2 зазначеного Закону, інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов'язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.

Відповідно до ст. 19 Закону №875-ХІІ, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі 4% середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого Законом, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунку кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Частиною 1 статті 20 Закону №875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно із частиною 2 цієї ж статті, порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

За приписами ч.1 ст.238 Господарського кодексу України, адміністративно-господарські санкції є заходами організаційно-правового або майнового характеру, які застосовуються за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування, що спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Відповідно до частини 1 статті 218 цього Кодексу, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

При цьому, обов'язковим елементом відповідальності за правопорушення є вина субєкта господарювання.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

При цьому, обов'язок пошуку підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань, відповідно до частини 3 статті 18-1 цього Закону покладено на державну службу зайнятості.

Між тим, умови залучення громадян до охоронної діяльності визначені статтею 11 Закону України "Про охоронну діяльність", який набрав чинності 18 жовтня 2012 року.

Відповідно до ч.1 вказаної статті, персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із суб'єктом господарювання та подали документи, що вони: 1) не перебувають на обліку в органах охорони здоров'я з приводу психічної хвороби, алкоголізму чи наркоманії; 2) не мають непогашеної чи незнятої судимості за скоєння умисних злочинів; 3) не мають обмежень, встановлених судом щодо виконання покладених на них функціональних обов'язків; 4) не мають обмежень за станом здоров'я для виконання функціональних обов'язків; 5) зареєстровані за місцем проживання в установленому законодавством порядку.

Отже, законодавством визначенні певні обмеження щодо можливості прийняття на роботу осіб до служби охорони за рівнем їх фізичної підготовки та станом здоров'я.

Також, відповідні обмеження щодо створення кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів суб'єктом охоронної діяльності закріплені у частині 6 статті 11 Закону України "Про охоронну діяльність", відповідно до приписів якої, працевлаштування інвалідів здійснюється суб'єктом охоронної діяльності згідно з чинним законодавством виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони.

Встановлено, що відповідно до поданого відповідачем ОСОБА_2 про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 (форма №10-ПІ) середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становила 26 осіб, в тому числі охоронники 21 особа, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб. Кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", відповідачем визначена у звіті як 0 (а.с. 8).

Тобто, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2015 році склала 26 осіб, з яких 5 осіб - працівники, які не задіяні у виконанні заходів охорони.

Таким чином, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях у ПП "Безпека-Гарант Шостка" складає 0 осіб, оскільки кількість працівників, які не задіяні у виконанні заходів охорони складає 5 осіб, що є меншим від мінімальної чисельності працюючих, встановленого частиною 1 статті 20 Закону №875-ХІІ.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність з боку відповідача правопорушення у сфері господарювання як підстави для застосування до нього адміністративно-господарської санкцій.

При цьому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у правовідносинах, які виникли між сторонами, застосуванню підлягають приписи частини 6 статті 11 Закону України "Про охоронну діяльність", а не положення частини 11 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Закон України "Про охоронну діяльність", який визначає організаційно-правові принципи здійснення господарської діяльності у сфері надання послуг з охорони власності та громадян, набрав чинності з 18.10.2012, тобто є таким, що за часом прийнятий пізніше ніж Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", та встановлює інші вимоги щодо працевлаштування інвалідів суб'єктами охоронної діяльності.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 № 1/99-рп, Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1/99-рп, конституційний принцип про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що оскільки відповідно до Закону України "Про охоронну діяльність" правопорушенням у сфері господарювання для суб'єктів охоронної діяльності є невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, який повинен розрахуватись виходячи з кількості штатних працівників, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони, а не з середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (осіб), як передбачено статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", для визначення наявності або відсутності правопорушення підлягають застосуванню норми Закону України "Про охоронну діяльність".

Враховуючи, що для відповідача норматив працевлаштування інвалідів не встановлено, правопорушення у сфері господарювання, як підстава для застосування адміністративно-господарських санкцій за нестворення робочих місць для працевлаштування інвалідів і , відповідно, незабезпечення працевлаштування зазначеної категорії осіб, а також пені відсутнє.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування постанови суду немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Сумського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 26.05.2016р. по справі № 818/466/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя ОСОБА_3
Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 08.07.2016 р.