Справа № 826/370/16
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/370/16 Головуючий у 1-й інстанції: Арсірій Р.О. Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Ганечко О.М., Костюк Л.О.,

за участю секретаря Гуцул О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Дочірної компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики України, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», Міністерство юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови №2494,-

В С Т А Н О В И В:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - Позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики України (далі - Відповідач, Комісія), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Третя особа 1), Міністерство юстиції України (далі - Третя особа 2) про визнання протиправною (нечинною) та скасування з дати прийняття постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494 в частині абзацу 1 та 2 пункту 2 глави 1 розділу III Кодексу газорозподільних систем та додатків 3-5 до Кодексу: Додаток 3 до Кодексу газорозподільних систем (пункт 2 глави 1 розділу III) Договір на експлуатацію складових газорозподільної системи; Додаток 4 до Кодексу газорозподільних систем (пункт 2 глави 1 розділу III) Договір на господарське відання складовими газорозподільної системи; Додаток 5 до Кодексу газорозподільних систем (пункт 2 глави 1 розділу III) Договір на користування складовими газорозподільної системи.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Позивача та представника Третьої особи 1, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення представника Відповідача та представника Третьої особи 2, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 вересня 2015 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у енергетики та комунальних послуг прийнято постанову №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем».

Пунктом 2 глави 1 розділу III Кодексу газорозподільних систем визначено, що власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Згідно ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» Регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; ринок природного газу - сукупність правовідносин, що виникають у процесі купівлі-продажу, постачання природного газу, а також надання послуг з його транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), послуг установки LNG.

Статтею 4 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

До компетенції Регулятора на ринку природного газу належать, зокрема, затвердження кодексів газотранспортних систем, кодексу газорозподільних систем, кодексів газосховищ та кодексу установки LNG.

За приписами статтей 2, 4, 11 Закону України «Про природні монополії» дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають на товарних ринках України, які перебувають у стані природної монополії, та на суміжних ринках.

Державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону.

Національні комісії регулювання природних монополій (далі - комісії) є державними колегіальними органами, які утворюються та ліквідуються Президентом України.

Комісії підпорядковуються Президенту України, підзвітні Верховній Раді України.

Приписами пункту 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених Указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014 (далі - Положення) визначено, що одним із основних завдань Комісії є, зокрема, державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ.

Згідно п.13 Положення рішення НКРЕКП приймаються на засіданнях, які проводяться у формі відкритих або закритих слухань. У разі розгляду питань, що мають важливе суспільне значення, засідання проводяться у формі відкритих слухань, в яких беруть участь представники суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, об'єднань споживачів і громадськості.

Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями.

Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов'язкові до виконання суб'єктами природних монополій.

Рішення НКРЕКП можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов'язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.

Рішення НКРЕКП, які відповідно до закону є регуляторними актами (крім рішень щодо встановлення тарифів), розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

НКРЕКП має право видавати в установленому порядку разом з органами виконавчої влади спільні акти.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання покладених повноважень, з урахуванням частини третьої статті 4 та статті 33 Закону України «Про ринок природного газу», пункту 119 Плану діяльності Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з підготовки проектів регуляторних актів на 2015 рік, затвердженого постановою НКРЕКП від 11.12.2014 № 762, Комісією було розроблено проект та затверджено постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494, Кодекс газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ).

Згідно вимог статті 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» було оприлюднено проект регуляторного акта - постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил користування природним газом для юридичних осіб» та аналіз регуляторного впливу з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань шляхом розміщення на офіційному веб-сайті НКРЕКП www.nerc.gov.ua в мережі Інтернет.

Крім того, у відповідності із статтею 21 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» для погодження до уповноваженого органу (Державної регуляторної служби України) разом з проектом регуляторного акта Комісією подано аналіз регуляторного впливу цього проекту та копія оприлюдненого повідомлення про оприлюднення проекту з метою одержання зауважень і пропозицій.

06 листопада 2015 року листом Державної регуляторної служби України №8471/0/20-15 Відповідача повідомлено, що за результатами проведеної експертизи проект постанови НКРЕКП відповідає принципам державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності визначених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Листом Антимонопольного комітету України від 30 вересня 2015 року №128-06/01-9936 повідомлено про погодження проекту постанови НКРЕКП «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем».

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 06 листопада 2015 року №7193/24487-0-26-15/12.2.1 повідомлено Комісію, що постанова НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

09 листопада 2015 року листом Міністерства юстиції України №24466-0-26-15.-10.1 повідомлено, що згідно з наказом Міністерства юстиції України від 06 листопада 2015 року №2237/5 повернуто після державної реєстрації постанову НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем», зареєстровану 06 листопада 2015 року у Міністерстві юстиції за №1378/27824.

З врахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що постанова Відповідача від 30 вересня 2015 року №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» прийнята в межах повноважень визначених Законами України «Про ринок природного газу», «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», Указом Президента України від 10 вересня 2014 року №715 «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та у спосіб, визначений законодавством України.

В апеляційній скарзі Позивач вказує на перевищення Відповідачем при прийнятті оскаржуваних положень постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 наданих йому повноважень. З такими твердженнями апелянта колегія суддів не погоджується, з огляду на таке.

Пунктом 6 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» газорозподільна система - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов'язаних між собою об'єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам.

Згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Газорозподільні системи, власником яких є держава, не можуть знаходитися в користуванні оператора газорозподільної системи на праві господарського відання, крім випадків належності такого оператора до суб'єктів господарювання державного сектору економіки.

Таким чином, газові мережі від газорозподільних станцій до споживача є газорозподільною системою за безпечну експлуатацію якої відповідає оператор газорозподільної системи.

При цьому, Законом України «Про ринок природного газу» встановлені обмеження щодо користування газорозподільною системою, яка знаходиться у власності держави.

Положеннями статті 41 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що Регулятор затверджує кодекс газорозподільних систем за результатами консультацій із суб'єктами ринку природного газу. Оператор газорозподільної системи розміщує кодекс газорозподільних систем на своєму веб-сайті.

Кодекс газорозподільних систем повинен містити такі положення: 1) основні правила технічної експлуатації газорозподільних систем, планування, оперативно-технологічного управління та розвитку газорозподільних систем та механізми нагляду за їх додержанням; 2) умови, у тому числі комерційні та технічні, доступу до газорозподільних систем, включаючи комерційні та технічні умови приєднання нових об'єктів замовника до газорозподільної системи; 3) правила обліку природного газу (у тому числі приладового); 4) правила поведінки на випадок збоїв у роботі газорозподільних систем; 5) порядок обміну інформацією з іншими суб'єктами ринку природного газу; 6) інші питання щодо експлуатації газорозподільних систем.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаних положень Закону України «Про ринок природного газу» Відповідачем було розроблено та затверджено Кодекс газорозподільної системи (постанова НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494), у складі якого є розділ III «Основні правила технічної експлуатації газорозподільної системи».

Згідно пункту 2 глави 1 розділу III власники газової мережі, яка згідно з розділом II цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

При цьому, взаємовідносини між власниками газорозподільних систем, які відносяться до державного майна, та Операторами ГРМ (якими на сьогодні є газорозподільні підприємства, що мають відповідну ліцензію) врегульовується відповідно до вимог чинного законодавства.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що Відповідачем розроблено Кодекс газорозподільних систем з урахуванням вимог Закону України «Про ринок природного газу» щодо відповідальності Оператора ГРМ за безпечну експлуатацію газорозподільної системи та, відповідно, необхідністю врегулювання договірних відносин з власниками цих мереж.

Частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Разом з тим, відповідно абзацу 2 пункту 2 глави 1 розділу II Кодексу ГРМ, договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Під час апеляційного розгляду справи, представник Відповідача вказав на те, що зазначені в додатках до Кодексу ГРМ договори не визначені як типові або примірні договори, та Кодексом ГРМ не встановлено обов'язковості дотримання їх форми.

Отже, сторони при укладенні договорів, визначених у додатках 3-5 Кодексу ГРМ (крім газових мереж, що є державним майном) укладають будь-який із передбачених Кодексом договорів і мають право викласти свій зміст цього договору, що не суперечить чинному законодавству.

Також, в апеляційній скарзі Позивач зазначає про те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено питання права власності на об'єкти газорозподільних систем.

З цього приводу слід зазначити наступне.

Положеннями Розділу 1 наявного в матеріалах справи Статуту Дочірньої компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз України» (далі - Статут) визначено, що ДК «Газ України» є дочірньою компанією НАК «Нафтогаз України», яка належить до державного сектору економіки, відповідно газорозподільні системи компанії відносяться до державного майна і відносини щодо цих мереж, відповідно до Кодексу ГРМ, мають врегульовуватися згідно з вимогами чинного законодавства.

Засновником компанії є юридична особа, створена відповідно до законодавства України - Національна акціонерне компанія «Нафтогаз України».

Як вже зазначалось вище, Кодекс газорозподільних систем було розроблено та затверджено Комісією, з урахуванням вимог Закону України «Про ринок природного газу» щодо відповідальності саме Оператора ГРМ, за безпечну експлуатацію газорозподільної системи та, відповідно, необхідністю врегулювання договірних відносин з власниками таких мереж.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки ДК «Газ України» не є Оператором ГРМ, а тому не є суб'єктом, на якого поширюється норми постанови Відповідача від 30 вересня 2015 року №2494 щодо обов'язковості укладання договорів, передбачених додатками 3-5 Кодексу ГРМ, а отже права, свободи та інтереси Позивача в частині втручання в його права власності на газорозподільні системи жодним чином не порушені.

Посилання апелянта на те, що у нього на праві власності перебувають інші газопроводні системи, які знаходяться у Житомирській та Хмельницькій областях, аніж ті, які перебувають в державній власності, колегія суддів не бере до уваги, оскільки матеріали справи не містять відомості, що підтверджують такі обставини.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики України від 30 вересня 2015 року

№2494 не порушує законних прав та інтересів Позивача.

Приписами ст.159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст.ст. 201, 202 КАС України.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Дочірної компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Ганечко О.М.

Костюк Л.О.

Ухвала складена в повному обсязі 08 липня 2016 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Ганечко О.М.

Костюк Л.О.