Справа № 806/536/16
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Гурін Д.М.
Суддя-доповідач:Капустинський М.М.
ПОСТАНОВА

іменем України

"05" липня 2016 р. Справа № 806/536/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Капустинського М.М.

суддів: Мацького Є.М.

Шидловського В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

сторін,розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "26" травня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди ,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь позивача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 01.01.2016р. по 16.05.2016р. в розмірі 27619,20 грн. та стягнути моральну шкоду в розмірі 10000,00грн.. В обґрунтування позову посилався на ст.117 КЗпПУ, згідно якої роботодавець несе відповідальність за затримку розрахунку при звільненні працівника.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 26 травня 2016 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

В основу свого рішення судом першої інстанції покладено той факт, що до 12 березня 2016 року не існувало нормативно врегульованого порядку обчислення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції. На думку суду першої інстанції, після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови №154 від 02.03.2016р., що врегульовує виплату поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби, ГУ Національної поліції у Житомирській області нарахувало та виплатило позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, в зв'язку з чим відсутня вина відповідача у затримці виплати одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати в частині відмови в стягненні компенсації та прийняти нове рішення - про стягнення Головного управління Національної поліції в Житомирській області на його користь компенсацію за затримку розрахунку при звільненні з 01.01.2016р. по 16.05.2016р. в розмірі 27619,00грн.. Щодо моральної шкоди, постанова не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Предметом спору даної справи є стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку на час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

При вирішенні справи, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Закон України «Про міліцію» втратив чинність на підставі Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII ( 580-19 ) від 02.07.2015, ВВР, 2015, №40-41, ст. 379.

Частиною 1, 2 та 3 ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України. За поліцейськими, які тимчасово проходять службу за межами України, зберігається виплата грошового забезпечення в національній валюті та виплачується винагорода в іноземній валюті за нормами і в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення врегульовано Законом України від 09.04.1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №205/14896 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", Інструкцією «Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» №114.

Зазначені норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Наведений висновок суду узгоджується і з положеннями, що містяться у п.2 ч.2 Постанови Пленуму Верхового Суду України "Про практику застосування судами законодавства про працю" від 24 грудня 1999 року №13, якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Верховний Суд України при тлумаченні положень ст.3 Кодексу законів про працю України, ст.18 Закону України «Про міліцію» вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі в (постанова від 17.02.2015 року у справі №21-8а15).

Зазначеними вище нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення працівника органів внутрішніх справ.

Лише в пункті 1.18 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. №499, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за №205/14896, зазначено, що у разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу, включно.

В той же час такий порядок визначений Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП).

Приписами ст.116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до приписів ч.1 ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналізуючи вище згадані норм матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП, при цього визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, зазначає Верховний Суд України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, тобто виплати працівникові середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати належних працівникові при звільненні сум.

Дана позиція також зазначена у рішенні Вищого адміністративного суду України від 27 квітня 2016 року у справі № К/800/28525/15.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини у справі «Кечко проти України» органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області №72 о/с від 30.12.2015р. відповідно до ЗУ "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 (через хворобу) капітана поліції ОСОБА_3 з 31.12.2015р. (а.с.9).

Відповідно до матеріалів справи при звільненні позивача йому не була виплачена одноразова грошова допомога при звільненні.

Судом встановлено, що вказану грошову допомогу ОСОБА_3 було виплачено 16 травня 2016 року, кошти зараховані на картковий рахунок позивача.

Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем був здійснений першим відповідачем саме 16 травня 2016 року.

Тобто, беручи до уваги приписи ст.117 КЗпП України, колегія суддів погоджується з вимогами позовної заяви щодо стягнення на користь позивача за затримку розрахунку при звільненні суми середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за період з 01.01.2016р. по 16.05.2016р. (включно).

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Згідно з п.1 Порядку обчислення середньої заробітної плати цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (підпункт «л»).

Відповідно до п.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (крім обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням,творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Як визначено п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки про заробітну плату, виданої ОСОБА_3 , вбачається, що останній за листопад 2015р. складає 3520,00грн. та за грудень 2015р. 7568,00грн..

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача за цей період складає 201,60 грн. ( 11088,00грн.: 55 календарні дні).

Період затримки розрахунку при звільненні позивача склав 137 днів (з 01.01.2016 року по 16.05.2016 року (включно)).

Таким чином, за затримку розрахунку при звільненні на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сума у розмірі 27619,20 грн. (201,60 грн. х 137 днів затримки).

Що стосується відмови суду першої інстанції в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10000, грн., то у зв"язку з тим, що апелянтом в цій частині простанова не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції, в зазначеній частині, законність постанови - не переглядає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що стягненню з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь позивача підлягає середне грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2016р. по 16.05.2016 року в розмірі 27619,20 грн..

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової - про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п.4 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від "26" травня 2016 р. скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час затримки розрахунку в сумі 27619 грн. (двадцять сім тисячі шістьсот девятнадцять гривень) 20 коп..

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.М. Капустинський

судді: Є.М. Мацький

В.Б. Шидловський

Повний текст cудового рішення виготовлено "06" липня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,Житомир,10000

3- відповідачу/відповідачам: Головне управління Національної поліції в Житомирській області Старий Бульвар,5/37,м.Житомир,10014

4 - представнику позивача ОСОБА_4, 10001, АДРЕСА_2. - ,