Справа № 804/15951/15
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2016-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2016 рокусправа № 804/15951/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: Кязимової Д.В.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2, дов. від 15.01.16

відповідача: - ОСОБА_3, дов. від 09.09.15

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 р. у справі № 804/15951/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ2000"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 11.11.2015 про збільшення податкових зобов'язань ТОВ «РИМ 2000» за податком на додану вартість в сумі 49 258 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 24629 грн.;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську № НОМЕР_1 від 11.11.2015 про збільшення податкових зобов'язань ТОВ «РИМ 2000» за податком на прибуток приватних підприємств в сумі 161 465 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 40 366,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає висновки податкової перевірки хибними, такими, що не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах, та зроблені у зв'язку з невірним застосуванням норм податкового та цивільного законодавства, а зазначені податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки прийняті податковим органом без достатніх на те правових підстав.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 березня 2016р. у справі № 804/15951/15 вищевказаний адміністративний позов задоволено.

Постанову суду мотивовано тим, що позивачем в повному обсягу підтверджено реальний характер здійснюваної господарської діяльності, а отже належним чином підтверджено їх право на формування податкового кредиту та валових витрат за даними відносинами. Стосовно наявності кримінального провадження щодо контрагента позивача, судом зазначено, що визнання керівника юридичної особи винним у здійсненні фіктивного підприємництва саме по собі не призводять автоматично до недійсності всіх угод, укладених з моменту державної реєстрації такої юридичної особи, крім того матеріали кримінального провадження не містять інформації щодо нездійснення господарської діяльності позивачем.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 березня 2016р. у справі № 804/15951/15 та винести нову, якою відмовити у задоволенні позову. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не в повному обсягу дослідив та встановив обставини по справ, не приділив уваги доводам податкового органу щодо виявлених перевіркою порушень. Скаржник наполягає на тому, що позивачем не підтверджено реальний характер здійснюваної господарської діяльності, оскільки первинні документи, виписані сумнівним контрагентом не можуть вважатись належним доказами наявності у платника податків права на формування податкового кредиту тощо.

ТОВ "РИМ 2000" проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржену постанову суду першої інстанції цілком обґрунтованою та правомірною, зазначаючи, що доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях та недоведених обставинах. Згідно з усталеною судовою практикою вищих судових інстанцій, можливі порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача, як-то неподання звітності, недекларування податкових зобов'язань, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та не є підставою для позбавлення покупця сформованих податкових вигід за фактично вчиненою операцією, тому висновки відповідача є суто суб'єктивною думкою посадових осіб податкового органу.

Представниками сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримано правові позиції сторін стосовно предмету спору, надані пояснення та заперечення на доводи апеляційної скарги.

Судова колегія зазначає, що обставини, повязані з проведенням СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «РИМ 2000» з питань дотримання вимог податкового законодавства України, правильності, повноти нарахування та сплати податків до бюджету при фінансово-господарських взаємовідносинах із ТОВ «Сігмаплюс» за період з 01.01.2014 по 31.12.2014 (акт перевірки № 8/28-01-39-23646710 від 26.10.2015, а. с.20-40), встановлені під час цієї перевірки порушення, зміст цих порушень, зміст прийнятих на підставі вказаного акту перевірки оскаржених позивачем до суду податкових повідомлень-рішень (т.1, а. с.54, 55) відображені в постанові Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 березня 2016 р. і відповідають матеріалам даної справи.

Спірним є питання щодо законності висновків відповідача про неправомірність формування ТОВ «РИМ2000» валових витрат за рахунок придбаних товарів (робіт, послуг) та неправомірність формування податкового кредиту з ПДВ, сплаченого в ціні придбання цих товарів (робіт, послуг) у контрагента ТОВ «Сігмаплюс» згідно господарських операцій, реальність яких не підтверджена належним чином, і про завищення в звязку з цим податку на прибуток та податку на додану вартість.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську не підлягає задоволенню з таких підстав:

За висновками акту перевірки від 26.10.2015, на підставі якого винесено спірні податкові повідомлення-рішення, встановлено порушення ТОВ «РИМ 2000»:

- п.44.1 ст.44, п.198.6 ст.198, ст.201 ПК України, внаслідок чого Товариством занижено суму податок на додану вартість за квітень 2014 року на суму 49 258 грн.;

- п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 ПК України, внаслідок чого Товариством занижено податок на прибуток за 2014 рік в сумі 161 465 грн.

Такі висновки обґрунтовані податківцями формуванням Товариством витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування по операціях, реальність здійснення яких не підтверджена.

Стосовно підтвердження реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Сігмаплюс», колегія суддів зазначає наступне:

Господарською операцією, згідно ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов'язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п.44.1ст.44 ПК України (в редакції на період, за який здійснювалась перевірка) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

За змістом п.п.139.1.9. п.139.1 ст.139 ПК України не включаються до складу витрат: витрати, не пов'язані з провадженням господарської діяльності, а саме витрати на: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно положень п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

За приписами статей 183 та 184 ПК України платник податку на додану вартість підлягає обовязковій реєстрації і така реєстрація особи як платника податку на додану вартість діє до дати її анулювання.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатись зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що у періоді, який перевірявся, ТОВ «РИМ 2000» в якості покупця мало господарські відносини з придбання у ТОВ «Сігмаплюс» наступних товарів (а. с.56-75) комп'ютерного обладнання, комплектуючих та програмного забезпечення):

- складських меблів на підставі рахунку від 14.04.2014, видаткової та податкової накладних від 17.04.2014, довіреності від 17.04.2014 на отримання товару, платіжного доручення від 18.04.2014 на суму 105 840 грн., яке свідчить про оплату меблів позивачем;

- програмного забезпечення на підставі рахунку від 22.04.2014, видаткової та податкової накладних від 23.04.2014, довіреності від 23.04.2014 на отримання товару, прибуткового ордеру, який свідчить про оприбуткування товару на склад ТОВ «РИМ2000» від 23.04.2014, та платіжного доручення від 23.04.2014 на суму 326 071 грн., яке свідчить про оплату програмного забезпечення позивачем;

- комп'ютерного обладнання на підставі рахунку 22.04.2014, видаткової та податкової накладних від 23.04.2014, довіреності від 23.04.2014, прибуткового ордеру, який свідчить про оприбуткування товару на склад ТОВ «РИМ 2000» від 23.04.2014, та платіжного доручення від 23.04.2014 на суму 189 708.05 грн., яке свідчить про оплату програмного забезпечення позивачем;

- програмного забезпечення на підставі рахунку від 22.04.2014, видаткової та податкової накладних від 29.04.2014, довіреності від 29.04.2014 на отримання товару, прибуткового ордеру, який свідчить про оприбуткування товару на склад ТОВ «РИМ 2000» від 29.04.2014 та платіжного доручення від 30.04.2014 на суму 412 870,04 грн., яке свідчить про оплату програмного забезпечення позивачем.

Наявність цих первинних документів і надання їх до перевірки відповідачем не заперечується.

Крім того, відповідачем не заперечується, що надані відповідачем до перевірки податкові накладні, які виписані ТОВ «Сігмаплюс» і які за приписами Податкового кодексу України є підставою для формування податкового кредиту платника податків, не відповідають положенням Наказу Міністерства доходів і зборів України «Про затвердження Форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 14.01.2014 №10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2014 за № 185/24962.

Докази, які б свідчили про відсутність у ТОВ «Сігмаплюс» статусу платника ПДВ на момент здійснення господарських операцій, відповідачем суду також не надані, що свідчить про наявність спеціальної податкової правосубєктності у контрагента позивача під час реалізації вищевказаних господарських угод.

Отже, вищезазначені документи підтверджують фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача.

При цьому про невідповідність вищевказаних первинних документів вимогам чинного законодавства, які висуваються для таких документів, відповідачем не заявляється.

Таким чином колегія суддів, як і суд першої інстанції, не вбачає підстав для висновку про формування Товариством витрат, що враховуються при визначенні обєкта оподаткування по операціях, реальність здійснення яких не підтверджена.

За приписами ч.1 ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Так, в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що в ході проведення перевірки фахівцями СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську було встановлено, що між ТОВ «РИМ 2000» - «Покупець» та ТОВ «Сігмаплюс» - «Продавець» договори на поставку товару та виконання послуг не укладався, що є порушенням ч.1 ст.208 ЦК України, згідно якої правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

В звязку з цим скаржник зауважує, що вважає під час проведення перевірки ТОВ «РИМ 2000» не було надано договір на постачання товару по взаємовідносинах з ТОВ «Сігмаплюс» та оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 «Товари на складі».

Наведені доводи скаржника спростовуються положеннями ст.181 ГК України, згідно якої допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Тим більш, що за приписами ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом (яким є недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення правочину).

Отже, правовідносини між ТОВ «РИМ 2000» та ТОВ «Сігмаплюс» здійснювались усно у спрощений спосіб, без укладення письмового договору, у порядку та у спосіб, що передбачений ст.181 ГК України, тобто шляхом виписки видаткових і податкових накладних та їх оплатою.

Таким чином, між позивач та його контрагентом склались господарські зобов'язання з купівлі-продажу товару, які за своєю правовою природою є правочином (угодою) купівлі-продажу.

Ненадання ж до перевірки Товариством оборотно-сальдової відомості по рахунку 281 «Товари на складі», яка надана позивачем до матеріалів справи (а. с.130-134), не може свідчити про нереальність господарських операцій, а лише є свідченням можливого порушення у веденні бухгалтерського обліку Товариства.

Також скаржник зазначає, що ТОВ «РИМ 2000» з метою заниження об'єкту оподаткування, несплати податків, формування податкового кредиту здійснювало взаємовідносини з контрагентом ТОВ «Сігмаплюс» без мети реального настання правових наслідків, оформлювало документи удаваних операцій без наслідків відбування події для виникнення податкових зобов'язань та кредиту, що свідчить про відсутність мети створення правових наслідків.

Стосовно доводів про удавані операції колегія суддів звертає увагу на приписи статті 235 ЦК України, згідно якої удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Щодо доводів скаржника про несплату податків, а також посилання відповідача на використання під час проведення перевірки постанови слідчого від 14.07.2015 по кримінальному провадженню № 0000021 від 23.02.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.212, ч.2 ст.205, ч.3 ст.358 КК України тощо, якою встановлено не підтвердження реальності здійснення ТОВ «РИМ 2000» операцій з придбання товарів у ТОВ «Сігмаплюс» за 2014 рік у сумі 897 031 грн., колегія суддів зазначає наступне:

Стаття 72 КАС України визначає підстави для звільнення від доказування, згідно частини 4 якої підставою для звільнення від доказування є вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

При цьому обов'язковими такий вирок суду для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, є лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Колегія суддів звертає увагу на ненадання відповідачем вироків суду по кримінальних справах щодо посадових осіб контрагента позивача, у т. ч. по ланцюгу постачання. Не надано суду також і вироків відносно посадових осіб самого позивача.

Отже, доводи відповідача про ухилення позивачем та його контрагентом від сплати податків за вищевказаними господарськими операціями є недоведеними належними доказами.

Разом з цим, не приймаються до уваги через недоведеність доводи скаржника про те, що придбані у ТОВ «Сігмаплюс» товари мають код УКТ ЗЕД, але згідно інформаційних баз даних підприємство ТОВ «Сігмаплюс» на протязі всього строку діяльності не проводило зовнішньоекономічну діяльність та не придбавало товари з даними кодами УКТ ЗЕД у інших постачальників.

Так, скаржник зазначає, що перевіркою встановлено декларування ТОВ «РИМ 2000» результатів господарських взаємовідносин по ланцюгу придбання товару (навушники, мікрофони, гарнітури, пам'ять, блоки живлення, тощо), за яким не можливо дослідити його походження внаслідок відсутності в ланцюгах взаємовідносин постачальників та імпортерів товару.

Колегія суддів бере до уваги необхідність доведення тієї обставини, що взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг мають безпосередній вплив на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Проте, відповідачем не встановлено в акті перевірки позивача від 26.10.2015 і не доведено суду, що на господарські операції Товариства з ТОВ «Сігмаплюс» мали вплив взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів, тобто що предметом господарських операцій між позивачем та ТОВ «Сігмаплюс» був той же предмет, який був предметом досліджених під час перевірок з іншими субєктами господарювання господарських операцій, визнаних нереальними (безтоварними, фіктивними тощо).

Частиною 2 статті 71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається саме на відповідача (якщо він заперечує проти адміністративного позову).

Проте, відповідачем, як субєктом владних повноважень, всупереч вимог ч.2 ст.71 КАС України не доведено суду обґрунтованості висновків податківців про те, що документальне оформлення операцій ТОВ «РИМ 2000» при отриманні товарів від ТОВ «Сігмаплюс» позбавлене юридичної сили та є безпідставним і фактично ці господарські операції не здійснювались та не мали реального товарного характеру.

З огляду на ненадання відповідачем доказів, які б беззаперечно свідчили про відсутність фактичного здійснення вищевказаних господарських операцій з поставки товарів позивачу зазначеним контрагентом, безпідставним є винесення СДПІ з ОВП у м.Дніпропетровську спірних податкових повідомлень-рішень від 11.11.2015:

- № НОМЕР_2, яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем - 49 258 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 24 629 (а. с.54);

- № НОМЕР_1, яким Товариству збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем 161 465 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 40 366,25 грн. (а. с.55).

Наведене свідчить про обґрунтованість задоволення судом першої інстанції позовних вимог ТОВ «РИМ 2000» щодо визнання протиправним та скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає , що доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 р. у справі № 804/15951/15 - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 р. у справі № 804/15951/15 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 549 (чотири тисячі пятсот сорок девять) грн. 34 коп.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко