Справа № 2-а-6008/11
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2011-09-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Деснянський районний суд міста Києва
30 вересня 2011 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду у Деснянському районі м. Києва про зобов»язання здійснити перерахунок пенсії, -
Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобовязання здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії у відповідності з вимогами ст. ст. 40, 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р., оскільки у 2011 році повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2010 рік, який складає 1982,63 грн. Просила зобов»язати відповідача провести перерахунок та виплатити їй пенсію за віком починаючи з 01.04.2011 року відповідно до ст.ст. 40,42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2010 календарний рік, що передує року звернення за перерахунком пенсії.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що при перерахунку її пенсії у 2010 році було застосовано показник заробітної плати в середньому на одну особу по Україні за 2007 рік 1197,91 грн. Це суперечить діючому законодавству про пенсійне страхування, відповідно до якого повинен застосовуватись показник середньої заробітної плати за попередній рік. Тобто, згідно Закону України від 09.07.2003 р. "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", у 2010 році повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2009 рік, який складає 1650,43 грн. Фактично здійснений перерахунок призводить до значного заниження суми перерахованої пенсії, порушенню прав і не відповідає вимогам чинного законодавства.
У 2011 році вона звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва з проханням перерахувати пенсію, їй надійшла відповідь, що згідно з постановою КМ України від 28.05.2008 р. № 530 у 2010 році пенсії перераховуються з застосовуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2007 рік, тобто 1197,91 грн. Просила суд про зобов»язання відповідача здійснити перерахунок її пенсії з 09.02.2011 року.
Крім того, позивач звернулася до суду з вимогами про визнання дій відповідача протиправними щодо перерахунку їй додаткової пенсії, мотивуючи свої вимоги тим, що їй, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, не в повному обсязі нараховується та виплачується додаткова пенсія відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". А тому просить визнати дії відповідача протиправними та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити їй додаткову пенсію, відповідно до ст. 48, 50, 54 вищевказаного Закону за період з 09.02.2011 року з урахуванням проведених виплат.
В судове засідання позивач не з»явилася, просила в своїй заяві проводити розгляд справи без її присутності.
Представник відповідача в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином про день та час розгляду справи.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва.
Після призначення пенсії за віком позивач продовжувала трудову діяльність.
В липні 2011 року позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2009 рік.
Листом від 22.07.2011 року відповідач відмовив у такому перерахунку.
Відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, проводиться перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Кожний наступний перерахунок провадиться не раніше як через 2 роки після попереднього перерахунку з урахуванням страхового стажу після призначення пенсії. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені у ч. 1 ст. 40 цього Закону.
За змістом ч. 1 ст. 40 Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата за будь які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 року, незалежно від перерв та за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абз. 1 цієї частини враховується заробітна плата за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за пенсією з періоду за який враховується заробітна плата для обчислення пенсії, виключається період до 60 календарних місяців підряд за умови, що зазначений період становить не більше ніж 10% тривалості страхового стажу.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року були внесені зміни, в тому числі й до ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої у разі, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, провадится перерахунок пенсії з урахуванням не менше ніж 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку)пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії провадиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до закону, враховується для обчислення песії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії.
Частина 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачала проведення перерахунків пенсії з урахуванням страхового стажу, набутого після її призначення та із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в середньому на одну особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до Закону для обчислення пенсії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії, що визнавався згідно ст. 40 Закону.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. зміни, що були внесені до ст. ст. 40, 42 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" в частині визначення зазначеного вище показника заробітної плати та проведення перерахунку пенсій були визнані неконституційними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, після прийняття Конституційним Судом України вказаного рішення знову почали діяти положення ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в їх первинній редакції.

Тобто, з часу прийняття цього рішення перерахунок пенсії здійснюється із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія, або за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

28.05.2008 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян».

Відповідно до підпункту 3 п. 11 Постанови КМ України від 28.05.2008 р. № 530 визначено, що у разі коли застрахована особа після призначення пенсії відповідно до Закону продовжувала працювати, проводиться перерахунок пенсії з урахуванннням не менш ніж як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії, незалежно від перерв у роботі. Переоахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої була обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії провадиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні з якої сплачено страхові внески та яка відповідно до закону, враховується для обчислення песії за календарний рік, що передує року перерахунку пенсії. При цьому з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для перерахунку пенсії, період що настає після призначення пенсії, не підлягає виключенню згідно з абзацом третім частини першої ст. 40 Закону.

Тобто, фактично цією нормою відтворена редакція ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 28.12.2007 року « 107-УІ, яка визнана неконституційною.

Отже, починаючи з 28.05.2008 року діють два нормативно правові акти (ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Постанова Кабінету Міністрів України), які регулюють спірні правовідносини.

При цьому, умови перерахунку пенсії, визначені в наведеному підпункті постанови КМУ не відповідають умовам, викладеним в ч. 1 ст. 40, ч. 4 ст. 42 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону від 09.07.2003 року № 1058-ІУ.

Виходячи з загальних засад пріоритетності законів над урядовими нормативними актами, суд вважає, що при вирішенні даного спору слід застосувати правила ч. 1 ст. 40, ч. 4 ст. 42 ЗУ«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача правових підстав для перерахунку пенсії із застосуванням показника заробітної плати (доходу) в середньому на одну особу в цілому по Україні з якої сплачено страхові внески за рік, що передує року звернення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19, 22 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, при цьому права громадян не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони та інші нормативно правові акти, які визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскаржень дій чи бездіяльноті, рішень суб»єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1/ на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2/ з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3/ обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4/ безсторонньо (неупереджено); 5/ добросовісно; 6/ розсудливо; 7/ з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8/ пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення; 9/ з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10/ своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довесті ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб»єкта владних повноважень обов»язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

За таких обставин суд прийшов до висновку про необґрунтованість вказаних заявлених вимог.

Щодо вимог адміністративного позову про зобов»язання відповідача здійснити перерахунок додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров»ю, то судом було встановлено наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва і отримує додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії II, передбачену ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", але з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення розмірів пенсій та інших соціальних виплат окремим категоріям пенсіонерів, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів державного бюджету" від 03.01.2002 року № 1 та постанови Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 26.07.1996 року № 831 відповідно.

ОСОБА_3 має статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи II категорії, що підтверджується копіями посвідчень, наявними в матеріалах справи та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 49 вищевказаного Закону пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Частиною 1 ст. 50 Спеціального Закону особам, віднесеним до 2 категорії призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров»ю у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком.

Законом України "Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007 року до вказаних статей Закону було внесено зміни: частину 4 ст. 54 Закону було змінено чотирма частинами, а ст.50 Закону було викладено в новій редакції.Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6,8-12 пункту 35,пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до положень ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні. Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Статтею 150 Конституції України визначено повноваження Конституційного Суду України, до яких віднесено, зокрема: вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність); законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Стаття 152 Конституції України встановлює процедурне питання, у відповідності до якого закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визначаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Суд керується положеннями ч. 2 ст. 152 Конституції України, відповідно до вимог якої закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, рішення Конституційного Суду України не мають зворотної сили, а закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Суд приймає до уваги, зокрема, рішення Конституційного Суду України "У справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України "Про чинність Закону України "Про Рахункову палату", офіційного тлумачення положень частини 2 статті 150 Конституції України, а також частини 2 статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України" стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень конституційного Суду України №15-рп/2000)". Конституційний Суд України, зокрема, зазначає, що органи державної влади, орган Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові та службові особи, громадяни та їх об'єднання, іноземці, особи без громадянства повинні утримуватись від застосування чи використання правових актів або їх положень, визнаних неконституційними. Незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Конституційний суд України в мотивувальній частині зазначає, що частина 2 статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Прояв зазначеного правового змісту дії рішення Конституційного Суду України у часі був покладений у пункт З резолютивної частини цього рішення.

Таким чином, враховуючи особливість юридичних наслідків визнання неконституційним нормативно-правового акту (яка проявляється в тому, що не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність) суд вважає, що рішення Конституційного Суду України зворотної дії у часі не мають і не можуть у зв'язку з цим бути поширеними на правовідносини, які мали місце на час дії відповідної правової норми, до дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про її неконституційність.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд вважає, що дії суб'єктів владних повноважень, які були вчинені у відповідності до вимог законів, інших правових актів або їх окремих положень, до моменту визнання останніх неконституційними, є законними і такими, що відповідають вимогам частини 2 статті 19 Конституції України.

Відповідно до ст. 62 Закону № 796-ХІІ роз'яснення порядку застосування цього Закону провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання, незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності.

Частиною 1 ст. 67 Закону № 796-ХІІ передбачено, що конкретні розміри всіх доплат, пенсій і компенсацій підвищуються Кабінетом Міністрів України відповідно до зміни індексу вартості життя і зростання мінімальної заробітної плати.

Отже, Законом України № 796-ХІІ не уповноважено Кабінет Міністрів України зменшувати конкретні суми компенсацій і допомоги, змінювати розмір бази нарахувань пенсій, встановлений законом, а надано право роз'яснення порядку застосування цього Закону.

Суд не враховує твердження представника відповідача, що встановлення конкретних (зменшених) сум для обчислення пенсій Кабінетом Міністрів України є виконанням норм Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки вказані дії Кабінету Міністрів України не реалізують, встановлені Законом, права та гарантії, а змінюють та корегують, встановлені цим законом права та гарантії в бік їх зменшення, чим в свою чергу, порушують його норми, оскільки статтею 71 Закону № 796-ХІІ, де чітко встановлено, що дія положень цього Закону на може призупинятися іншими законами, крім законів про внесення змін до цього Закону.

Таким чином суд вважає, що здійснення виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, віднесеним до категорії 2 згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.1996р. № 831 не є правомірним, тобто таким, що відповідає нормам законів України та конституції України, як основного закону держави.

Позовні вимоги з 09.02.2011 року відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України судові витрати суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 21-22, 46, 53, 55, 58, 60, 152 Конституції України, ст.ст. 2, 5-6, 14, 17-19,49,51,69-72,76,79,93,99-100,104,161-163 КАСУкраїни,ЗакономУкраїни«Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду у Деснянському районі м. Києва про зобов»язання здійснити перерахунок та виплату її пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 2009 рік , - залишити без задоволення.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II категорії, з порушенням вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов"язати Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_3 щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров"ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС II категорії, виходячи з 30 % мінімальної пенсії за віком за період з 09.02.2011 року з урахуванням проведених виплат.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня її проголошення.

Суддя: