Справа № 333/2103/16-а (2-а/333/79/16)
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

05 липня 2016 рокусправа № 333/2103/16-а (2-а/333/79/16)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Поплавського В.Ю. Сафронової С.В.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бердянської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради Запорізької області №24 від 21.01.2016 року «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам бойових дій» в частині пункту №6,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати за позивачем право на земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації. Визнати незаконним та скасувати рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 21 січня 2016 року за №24 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам бойових дій» у частині №6, як таке, що не відповідає вимогам Закону та порушує охоронювані Законом права та інтереси позивача. Поновити пропущений позивачем місячний строк для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000га, розташованої за адресою: в районі вулиць Літке-Макарова, для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації без надання дозволу органом місцевого самоврядування. Зобовязати відповідача прийняти до розгляду виготовлений на підставі заяви позивача №04681 від 02.07.2015 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га, розташованої за адресою: в районі вулиць Літке-Макарова, для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації та розглянути його згідно нормам діючого законодавства.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2016 року у відкритті провадження відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що спірні правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем мають цивільно-правовий, а не публічно-правовий характер, що виключає можливість розгляду справи в порядку адміністративного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду позивач подав на неї апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вищевказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник зазначає про те, що даний спір стосується виключно оскарження рішення органу владних повноважень, а відтак підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В судове засідання апеляційної інстанції сторони не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 41 КАС України фіксування судового засідання не здійснюється.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч.1 ст.3 КАС України).

За змістом п.1 ч.1 ст.3 цього Кодексу справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

В даному випадку, з огляду на визначений позивачем предметом спору (скасування рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам бойових дій), суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем, є цивільно-правовими, оскільки між сторонами виник спір про цивільне право на землю, не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що згідно із Конституцією України, Цивільним кодексом України земля та земельні ділянки є обєктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст.16, 21, 393 ЦК України, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Отже оскарження правомірності винесення рішення Бердянської міської ради Запорізької області від 21 січня 2016 року за №24 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок учасникам бойових дій» у частині №6 має вирішуватись у порядку цивільного (господарського) судочинства.

Враховуючи те, що компетентним судом для вирішення вказаних правовідносин є суд цивільної (господарської) юрисдикції, розгляд справи судом першої інстанції на підставі норм КАС України суперечить ст.17 цього Кодексу, якою визначені межі компетенції адміністративних судів.

Згідно із п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно виніс ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за вищевказаним позовом ОСОБА_1

Відповідно до ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 196, 199, 200, 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2016 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: В.Ю. Поплавський

Суддя: С.В. Сафронова