Справа № 425/1017/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Харченко Г.А.
Суддя-доповідач - Арабей Т. Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року справа №425/1017/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Жаботинської С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 23 травня 2016 року у справі № 425/1017/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області про визнання дій неправомірними та відновлення порушеного права шляхом покладення зобов'язання по поновленню виплати пенсії за віком, -

ВСТАНОВИВ:

23 березня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області про визнання дій управління щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком позивачу, призначеної та виплачуваної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 09 липня 2003 року за рахунок коштів Пенсійного фонду України створених зі страхових внесків з 01 червня 2015 року неправомірними; зобов'язання відповідача нарахувати та відновити позивачу з 01 червня 2015 року виплату призначеної 30 листопада 2009 року позивачу на термін довічно пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-VI від 09 липня 2003 року (а.с. 2-3).

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 24 березня 2016 року дану справу передано на розгляд до Кремінського районного суду Луганської області на підставі положень п. 6 ч. 1 ст. 22 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 12).

Постановою Кремінського районного суду Луганської області від 23 травня 2016 року у задоволені адміністративного позову ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області про визнання дій неправомірними та відновлення порушеного права шляхом покладення зобов'язання по поновленню виплати пенсії за віком відмовлено за необґрунтованістю (а.с. 39-40).

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Кремінського районного суду Луганської області від 23 травня 2016 року у справі № 425/1017/16-а про визнання дій неправомірними та відновлення порушеного права шляхом покладення зобов'язання по поновленню виплати пенсії за віком та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначила, що відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VI порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановленим цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Відтак, особам, яким призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» незалежно від часу її призначення, працює на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами «Про державну службу», «Про судоустрій і статус судів» та інші станом на 01 квітня 2015 року, починаючи з цієї дати до кінця 2015 року виплата пенсії не проводиться.

Згідно положень п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VI встановлено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до Законів України Про державну службу», «Про судоустрій і статус судів», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ін..

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного для норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання), призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші скасовані.

Відтак з 01 червня 2015 року на позивача не поширюються встановлені ч. 1 ст. 47 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VI обмеження щодо виплати пенсії, оскільки з цього дня робота на займаній посаді не дає право на призначення пенсії або щомісячного грошового довічного утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальним законом.

Крім того, апелянтом зазначено, що суд першої інстанції не звернув увагу на постанову Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2015 року № 14 «Про звернення до Конституційного суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України положень ч. 3, абз. 4, речення 1, абз 6, ч. 5, ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозв'язку з положеннями п.п.5 п.2, п.17 розділу 1, п.5 розділу ІІІ» «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VI та не вирішив питання про можливе зупинення провадження у справі згідно ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 52-53).

Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Позивачем/апелянтом в апеляційній скарзі заявлено клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 53).

Колегія суддів розглядає дану справу відповідно до вимог ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 21 січня 2009 року призначена пенсія за віком на підставі положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1У. Перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Рубіжному як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України з 01.04.2015 року .В період з 01.08.2014 року по 31.03.2015 року перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м.Києва.

Позивач є працюючим пенсіонером (суддею), яка до 19 квітня 2015 року працювала на посаді судді Артемівського районного суду м. Луганська, а з 20 квітня 2015 року працює на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області.

З 01 квітня 2015 року позивачу, як особі, яка працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії за спеціальним законом, припинена виплата раніше призначеної за Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії, у зв'язку із внесенням змін до ст. 47 цього Закону згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

15 березня 2016 року позивач звернулась до Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області з заявою про відновлення нарахування та виплати пенсії за віком з 01 червня 2015 року.

Управління Пенсійного фонду України в м. Рубіжному Луганської області листом від 23 березня 2016 року відмовило позивачу в поновленні виплати пенсії, в обґрунтуванні зазначено, що з 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та встановлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Оскільки, позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії за спеціальним законом, виплату пенсії припинено.

Крім того, в листі пенсійного органу зазначено, що згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються (а.с.5).

Не погодившись із прийнятим рішення пенсійного органу позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи спірну постанову суд першої інстанції виходив з того, що умовою для призупинення виплати пенсії позивачу є перебування її на посаді судді, а наявність у позивача права на одержання спірної пенсії обумовлюється положеннями спеціального законодавства, а саме положенням ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», при цьому єдиною підставою для поновлення виплати пенсії позивачу є звільнення особи з роботи на посадах, передбачених у абз. 2 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Закон України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відтак, Закон № 1058-IV є спеціальним законом, норми яких застосовуються при призначенні пенсії окремим категоріям громадян.

Згідно статті 1 Закону № 1058-IV, пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім'ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV, у редакції на час виникнення спірних правовідносин із змінами внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII), тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 213-VIII, порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Аналізуючи зазначені норми, суд апеляційної інстанції зазначає, що з 01 квітня 2015 року не виплачується пенсія особі, якій призначено пенсію відповідно до Закону № 1058-IV, якщо вона, станом на 01 квітня 2015 року, працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених спеціальним законом.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII (далі - Закон № 911-VIII) абз. 2 та 3 ч. 1 ст. 47 Закону № 1058-IV викладено в такій редакції:

"Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

Як зазначалось вище, позивач станом на 01 квітня 2015 року та по теперішній час працює на посаді судді Рубіжанського міського суду Луганської області, має спеціальний стаж роботи понад 20 років, що дає право на призначення пенсії за спеціальним законом за умови звільнення з посади, а отже, позивач відноситься до переліку осіб, які визначені абз. 2 ч. 2 ст. 47 Закону № 1058-IV.

Таким чином, відповідач, припинивши позивачу з 01 квітня 2015 року виплату пенсії, діяв відповідно до вимог законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що умовою для призупинення виплати пенсії позивачу є перебування її на посаді судді та наявність права на отримання пенсійного забезпечення.

Стосовно посилання апелянта на положення п. 5 Розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 213-VIII, що починаючи з 01 червня 2015 року втратила право на призначення їй довічного грошового утримання за правилами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1058-IV, Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, вирішуючи питання щодо наявності або відсутності у позивача права на одержання спірної пенсії, необхідно виходити з положень спеціального законодавства, якими у даному випадку є ст. 47 Закону № 1058-IV, а не п. 5 Розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 213-VIII.

Крім того, п. 5 Розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 213-VIII не містить будь-яких вимог щодо поновлення виплати пенсій, призначених відповідно до Закону № 1058-IV, а єдиною підставою для поновлення виплати пенсій, згідно ст. 47 Закону № 1058-IV, є звільнення особи з роботи на посадах, передбачених у абз. 2 ч. 2 ст. 47 Закону № 1058-IV.

За таких обставин, висновки апелянта, щодо наявності у неї права на виплату спірної пенсії, з огляду на втрату чинності з 01 червня 2015 року статей стосовно пенсійного забезпечення у порядку та на умовах, передбачених спеціальним законом є помилковим.

Крім того, суд апеляційної не звертає увагу на посилання апелянта на постанову Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2015 року № 14 «Про звернення до Конституційного суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України положень ч. 3, абз. 4, речення 1, абз 6, ч. 5, ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозв'язку з положеннями п.п.5 п.2, п.17 розділу 1, п.5 розділу ІІІ» «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VI як на підставу для зупинення провадження у справі на підставі положень ст. 156 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки зупинення провадження у справі, як процесуальна дія, є правом суду, а не обов'язковим.

Таким чином, суд вважає, що висновки відповідача є недопустимими та суперечать нормам Кодексу адміністративного судочинства України і які суд не приймає з огляду на положення ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Кремінського районного суду Луганської області від 23 травня 2016 року у справі № 425/1017/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Кремінського районного суду Луганської області від 23 травня 2016 року у справі № 425/1017/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

С.В. Жаботинська