Справа № 808/357/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 червня 2016 рокусправа № 808/357/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Кязимовій Д.В.

за участю представників:

позивача: - не з'явився

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року

у справі № 808/357/16

за позовом ОСОБА_1

до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №30062015/31 від 30.06.2015, податкової вимоги №1354-23 від 10.11.2015, рішення про опис майна у податкову заставу №8 від 10.11.2015 й акту опису майна №8 від 18.12.2015,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області, в якому, з урахуванням уточнень (а.с.17) просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №30062015/31 від 30.06.2015;

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу №1354-23 від 10.11.2015;

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу №8 від 10.11.2015;

- визнати протиправним та скасувати акт опису майна №8 від 18.12.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані незаконністю вказаних рішень відповідача, оскільки правила стосовно визначення зобов'язання транспортного податку розмірі 25000 гривень за легкові автомобілі, що використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см, встановлені ст.267 ПК України, не можуть застосовуватись раніше 2016 року.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2016 адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Постанову суду з посиланням пп.4.1.9 п.4.1 ст.4, пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України та Положення про податок на майно (в частині транспортного податку) у м. Запоріжжі, затверджене Запорізькою міською радою 15.01.2015, мотивовано тим, що бюджетним періодом, в якому починає застосовуватись транспортний податок у м. Запоріжжі, є саме 2016 рік, тому нарахування позивачу у 2015 році суми податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 гривень є передчасним.

Крім того, внаслідок викрадення транспортного засобу позивач поза своєю волею позбавлений можливості реалізовувати право власності відносно автомобіля, а державна реєстрація транспортного засобу, хоча і використовується для вимог податкового законодавства, оскільки відповідно до даних, внесених до реєстру, визначаються платники транспортного податку, разом з тим не може бути визначальною для покладення обов'язку сплати податку особами, які внаслідок вчинених стосовно них злочинних дій позбавлені правомочностей (володіння, користування, розпорядження) власника майна, яке є об'єктом оподаткування.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача обов'язку в 2015 році сплачувати транспортний податок, оскільки автомобіль, власником якого зареєстрований позивач, згідно п.п.267.2.1 п.267.2 ст. 267 ПК України є об'єктом оподаткування транспортним податком, а позивач в такому разі є платником вказаного податку і обов'язок із сплати цього податку покладено на його платників починаючи із 2015 року.

Крім того, відповідач наголошує, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 у разі незаконного заволодіння третьою особою легковим автомобілем, який відповідно до Закону України є об'єктом оподаткування, транспортний податок за такий легковий автомобіль сплачується з місяця, наступного за місяцем, в якому мав факт незаконного заволодіння легковим автомобілем, якщо такий факт підтверджується відповідними документами про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, виданий уповноваженим державним органом.

В свою чергу позивачем надано в якості доказу втрати автомобілем, не з його вини, тільки лист про призупинення кримінальної справи №6361201.

Представники сторін у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, листом № 846/7/08-01-17-01-11 від 05.02.2015 Головне управління ДФС у Запорізькій області надало ДПІ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя ГУ ДФС у Запорізькій області (правонаступником якої є Запорізька об'єднана державної податкова інспекція Головного управління ДФС у Запорізькій області) відомості оперативних даних комп'ютерної бази даних Центрального серверу ДДАІ МВС України АІПС «Автомобіль» станом на 13.01.2015 щодо зареєстрованих на території Запорізької області легкових транспортних засобів з об'ємом двигуна більше 3000 куб. см, які зареєстровані в період з 01.01.2010 по 31.12.2014 (а. с.59-77).

Згідно цих даних позивач - ОСОБА_1 24.04.2012 здійснив першу реєстрацію транспортного засобу Lexus RX 350, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 3456 куб. см.

30.06.2015 ДПІ в Орджонікідзевському районі м.Запоріжжя прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 30062015/31, яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 грн. (а. с.20, 50).

11.11.2015 ОСОБА_1 повідомив податковий орган, що вищевказаний автомобіль у нього викрадено, тому він вважає, що немає підстав для сплати транспортного податку за автомобіль, що вибув із його власності (а. с.11).

Відповідач листом № 2934/10/17-04 від 24.12.2015 повідомив позивача про направлення на його адресу позивача податкової вимоги № 1354-23 від 10.11.2015 (а. с.8), рішення про опис майна у податкову заставу № 8 від 10.11.2015 (а. с.9) та акту опису майна № 8 від 18.12.2015 (а. с.13).

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд не погоджується з судом першої інстанції про безпідставність висновків контролюючого органу.

З 01.01.2015 набрали чинності зміни до Податкового кодексу України, внесені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII), зокрема, введений новий податок - транспортний податок.

Згідно приписів пп. 10.1.1 п. 10.1 та п. 10.2 ст. 10 Податкового кодексу України транспортний податок віднесений до місцевих податків як складова податку на майно (ст.265 ПК України).

Відповідно до п.10.2 ст.10 ПК України місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 ПК України).

Згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених пп. 12.3.4 ст. 12 ПК України.

Відповідно пп. 12.3.4 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

За правилами п. 5 розділу XIX «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування мають забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом (01.01.2011) прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим Кодексом.

У разі невстановлення місцевих податків і зборів, передбачених пунктом 10.3 статті 10 цього Кодексу, рішеннями місцевого самоврядування такі податки і збори сплачуються платниками у порядку, встановленому цим Кодексом за мінімальними ставками та без застосування відповідних коефіцієнтів.

Відповідно до п.10.3 ст.10 ПК України в редакції станом на момент його прийняття місцеві ради обов'язково установлюють податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, єдиний податок та збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності.

За приписами п.10.3 ст.10 ПК України в редакції Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пп.12.3.5 п.12.3 ст.12 ПК України у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів та акцизного податку в частині реалізації суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Одночасно означеним вище Законом № 71-VIII викладено в новій редакції статтю 267 ПК України.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України в редакції станом на момент прийняття відповідачем оскаржуваного податкового-повідомлення рішення від 30.06.2015 № 30062015/31 платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см. (пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України).

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Щодо об'єктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий об'єкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Нарахування податку та надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень про сплату податку фізичним особам - нерезидентам здійснюють контролюючі органи за місцем реєстрації об'єктів оподаткування, що перебувають у власності таких нерезидентів.

Тобто, із набранням чинності вказаними положеннями Податкового кодексу України 01.01.2015 власники транспортних засобів віком до 5 років та об'ємом більше 3000 куб. см є платниками транспортного податку.

Як встановлено вище і не спростовується позивачем, за ОСОБА_1 03.04.2014 зареєстрований на праві власності легковий автомобіль (універсал-В) Lexus RX 350, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 3456 куб. см., отже вказаний автомобіль підпадає під визначений пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України об'єкт оподаткування.

Приймаючи до уваги, що транспортний податок є місцевим податком, рішенням Запорізької міської ради № 8 від 15.01.2015 затверджено Положення про податок на майно (в частині транспортного податку) (а. с.57).

Посилаючись на те, що рішення про визначення ставок податку міською радою прийнято лише у січні 2015 року, суд першої інстанції, керуючись пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України, дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування та утримання транспортного податку у 2015 році.

Апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону № 71-VIII, та рішення Запорізької міської ради № 8 від 15.01.2015, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що виходячи з положень пп. 12.3.4 ст. 12 ПК України означене вище рішення Запорізької міської ради № 8 від 15.01.2015 має застосовуватись не раніше 2016 року.

Разом з тим вказана обставина не є перешкодою для справляння транспортного податку у 2015 році з огляду на положення пп. 12.3.5 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України.

Визначення контролюючим органом оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням податкового зобов'язання з транспортного податку на 2015 рік виходячи із ставки, яка встановлена Податковим кодексом України, є цілком правомірним.

За приписами п.4.3 ст.4 ПК України податкові періоди та строки сплати податків та зборів установлюються, виходячи з необхідності забезпечення своєчасного надходження коштів до бюджетів, з урахуванням зручності виконання платником податкового обов'язку та зменшення витрат на адміністрування податків та зборів.

У п.4.4. ст.4 ПК України визначено, що установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Згідно п.6.1 ст.6 ПК України податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України (п.6.3 ст.6 ПК України).

Відповідно до пп.7.1.1-7.1.8 п.7.1 ст.7 ПК України під час встановлення податку обов'язково визначаються такі елементи: платники податку; об'єкт оподаткування; база оподаткування; ставка податку; порядок обчислення податку; податковий період; строк та порядок сплати податку; строк та порядок подання звітності про обчислення і сплату податку.

У п.7.3 ст.7 ПК України передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

При цьому одним із принципів, на яких ґрунтується податкове законодавство, є принцип стабільності (пп. 4.1.9 п.4.1 ст.4 ПК України), згідно якому зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Суть такого принципу податкового законодавства полягає у неможливості внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду.

Разом з тим, вбачається, що Законом № 71-VIII, не внесено змін до будь-яких елементів податку, а введено новий вид податку - транспортний податок, з 01.01.2015 статтею 267 ПК України встановлено об'єкт оподаткування, платників транспортного податку, розмір ставки, податковий період, за який підлягає обчисленню та сплаті, його адміністрування податковим органом.

При цьому Закон № 71-VIII неконституційним не визнано, отже вказана норма є чинною, а відтак обов'язковою до виконання, в тому числі, платниками транспортного податку.

Таким чином, оскільки вказаний Закон набув чинності з 01.01.2015 та ним не передбачено особливих умов сплати транспортного податку у 2015 році, то у спірному випадку базовим податковим періодом для сплати транспортного податку є 2015 рік.

Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивач внаслідок викрадення у нього транспортного засобу фактично позбавився права володіння та користування даним автомобілем і тому у відповідача були відсутні законні підстави для визначення позивачу суми податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» у розмірі 25000 грн.

Суд першої інстанції, виходячи з аналізу положень Цивільного кодексу України, встановив, що обов'язок власника сплачувати податок на майно кореспондується з можливістю такого власника володіти, користуватися та розпоряджатися таким майном.

За висновком суду першої інстанції визначальним як для вимог ПК України, так і ЦК України, є встановлення обставин, які б, зокрема, встановлювали обов'язок власника нести тягар утримання майна, в даному випадку сплачувати податок за це майно. І у разі протиправного вибуття майна з володіння власника у останнього припиняється обов'язок і щодо утримання цього майна аж до моменту його повернення власнику.

Також позиція суду першої інстанції щодо відсутності обов'язку сплати транспортного податку у особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, однак цей транспортний засіб викрадений, підтверджується проведеним судом системним аналізом положень Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998.

Як зазначено судом першої інстанції, факт державної реєстрації сам по собі не може бути підставою для покладання на власника зареєстрованого за ним майна обов'язку сплати податків, якщо вказане майно вибуло з володіння власника внаслідок викрадення, оскільки таке твердження суперечило б цілям, які переслідувала держава, встановлюючи обов'язковість державної реєстрації транспортних засобів.

З цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.58 Конституції України до правовідносин, які виникли у цій справі, слід застосовувати норми законів, які діяли на момент виникнення правовідносин (дати прийняття спірного податкового повідомлення-рішення - 30.06.2015).

Відповідно до п.5.2 ст.5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Відповідно до п.15.1 ст.15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

В розумінні пп. 267.1.1 п.267.1 ст.267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування (об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.).

За визначенням, наведеним в пп.14.1.251 п.14.1 ст.14 ПК України, транспортні засоби, що використовувалися, - транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Відповідно до пп.267.6.3 п.267.6 ст.267 ПК України органи внутрішніх справ зобов'язані до 1 квітня 2015 року подати контролюючим органам за місцем реєстрації об'єкта оподаткування відомості, необхідні для розрахунку податку.

З 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов'язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об'єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Отже діюча на момент виникнення спірних правовідносин ст.267 ПК України пов'язує обов'язок по сплаті транспортного податку із реєстрацією за особою відповідного транспортного засобу, а не із фактичним використанням такого, внаслідок чого сам факт вибуття з володіння транспортного засобу, про що зазначає позивач, не впливає на статус позивача як платника транспортного податку, та визначення належного позивачеві автомобіля як об'єкта оподаткування.

Також, положення ст. 267 ПК України не передбачали наведені позивачем обставини в якості підстави для звільнення від сплати транспортного податку (несплати такого податку), тому у відповідача були відсутні законні підстави для звільнення позивача від обов'язку сплати транспортного податку за автомобіль, який викрадено.

Враховуючи, що за позивачем зареєстровано автомобіль Lexus RX 350, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1, об'єм двигуна 3456 куб. см., який відповідає критеріям, визначеним п.267.2 ст.267 ПК України, оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Ф» № 30062015/31 від 30.06.2015 на момент його прийняття відповідає вимогам законодавства України, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Відповідно, відсутні підстави і для скасування податкової вимоги № 1354-23 від 10.11.2015, рішення про опис майна у податкову заставу № 8 від 10.11.2015 та акту опису майна № 8 від 18.12.2015, які було складено податковим органом у відповідності з вимогами Податкового кодексу України внаслідок прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № 30062015/31 від 30.06.2015 і несплати визначеного контролюючим органом грошового зобов'язання, яке на момент прийняття означених податкової вимоги, рішення про опис майна у податкову заставу та складення акту опису майна в розумінні Податкового кодексу України набуло статусу податкового боргу.

Згідно положень ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування постанови суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 198, ст. ст. 202, 205, 207 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2016 року у справі № 808/357/16 скасувати, прийняти нову постанову.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко