Справа № 802/788/16-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 липня 2016 р. Справа № 802/788/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Слободонюка М.В.,

суддів Альчука М.П.

ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.

представника відповідача 1: ОСОБА_2

представника відповідача 2,3: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_4

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (відповідач 2), Державної казначейської служби України (відповідач 3)

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (відповідач 2) про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що 14.04.2016 року вона звернулась до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зі скаргою на дії працівників міліції та поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_5, в якій просила притягнути винних посадових осіб до відповідальності та вжити заходи для розшуку вказаних транспортних засобів, тимчасово їх затримати та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський ВДВС Вінницького міського управління юстиції. Однак за результатами розгляду своєї скарги отримала лист за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 року, який не містить ані посилань на скаргу від 14.04.2016 року, ані відповідей на порушені у ній питання. Крім того, відповідь на скаргу позивач ОСОБА_4 вважає необґрунтованою. При цьому зазначає, що відповідачем не вжито жодних заходів щодо здійснення розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_5, а ті заходи, про які йдеться у листі, є абсолютно неефективними, оскільки протягом тривалого часу не призвели до розшуку транспортних засобів. Крім того, позивач ОСОБА_4 посилається на те, що відповідачем 1 порушено положення ст. 40 Конституції України, ст.ст. 19, 20 Закону України "Про звернення громадян" в частині надання обґрунтованої відповіді на її звернення та положення ст.ст. 6, 22, 24, 40 Закону України "Про Національну поліцію" в частині виконання завдань та обов'язків, покладених на Національну поліцію, і, як наслідок, порушення права позивача на здійснення розшуку майна боржника, як складової права на виконання судового рішення. Крім того, позивач ОСОБА_4 стверджує, що бездіяльністю відповідача 1 їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, переживаннях, яких вона зазнала у зв'язку з незаконною бездіяльністю відповідачів, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації її життя. Таку шкоду вона оцінює загалом у розмірі 7000 грн., яку просить суд стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

За таких обставин позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом у якому просить суд:

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду її скарги від 14.04.2016 року незаконною;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути її скаргу від 14.04.2016 року, надати обґрунтовану відповідь на всі порушені у ній питання відповідно до чинного законодавства та негайно здійснити розшук належних ОСОБА_5 транспортних засобів, тимчасово затримати такі транспортні засоби та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції;

- стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 7000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області та Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на підставі ст. 267 КАС України подати у місячний строк, з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі, звіт про виконання цього судового рішення.

Ухвалою суду від 09.06.2016 року до участі у справі в якості другого відповідача залучено Державну казначейську службу України.

У позовній заяві позивач ОСОБА_4 заявила клопотання про розгляд справи без її участі, а тому керуючись положеннями ч. 4 ст. 122, ст. 128 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.

Представник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач 1) щодо задоволення даного позову заперечив та пояснив, що 15.04.2016 року до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області надійшла скарга ОСОБА_4 від 14.04.2016 року, за результатами розгляду якої скаржнику направлено повну та обґрунтовану відповідь № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 року, а тому вважає, що жодної бездіяльності щодо розгляду скарги позивача ним не допущено. Також зазначає, що Головне управління Національної поліції у Вінницькій області не вправі проводити службове розслідування щодо працівників міліції, які попередньо здійснювали розшук транспортних засобів, належних ОСОБА_5, оскільки такі працівники в силу закону вважаються звільненими і на сьогодні у підпорядкуванні управління не перебувають. Окрім того, вказав на відсутність у ГУ Національної поліції повноважень щодо розшуку та затримання транспортного засобу ОСОБА_5 на підставі постанови Староміського ВДВС від 14.10.2014 року, оскільки такої постанови до них взагалі не надходило, а по-друге - ГУНП України не є правонаступником а ні УМВС України у Вінницькій області, а ні УДАІ УМВС у Вінницькій області, а тому не може відповідати за ті обов'язки, які б мали виконувати зазначені органи. З огляду на вищевикладене, просить відмовити у задоволенні даного адміністративного позову.

У судовому засіданні представник Державної казначейської служби України, який також представляє інтереси Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, адміністративний позов заперечила та пояснила, що відповідно до закону відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок незаконних рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та їх посадових і службових осіб здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків. У випадку прийняття судом рішення про стягнення на користь позивача ОСОБА_4 бюджетних коштів, такі кошти будуть виплачені їй у порядку, встановленому чинним законодавством.

Суд, заслухавши пояснення представників відповідачів, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що 20.01.2016 року позивач звернулась до відповідача 1 із скаргою на ім'я начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, у якій скаржилась на дії працівників міліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_5, та просила притягнути винних посадових осіб до відповідальності та вжити заходи для розшуку таких транспортних засобів на підставі постанови державного виконавця, їх вилучити і передати органу державної виконавчої служби для примусової реалізації.

27.02.2016 року ОСОБА_4О повторно звернулась до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області із скаргою, в якій порушила аналогічні питання, що і у скарзі від 20.01.2016 року.

За результатами розгляду даних звернень, листами від 18.02.2016 року №20/к-53 та від 28.03.2016 року №20/К-126 відповідачем були надані відповіді на скарги від 20.01.2016 року та 27.02.2016 року.

Вважаючи, що такі відповіді Головного управління Національної поліції у Вінницькій області не є належним чином обґрунтованими, оскільки не містять відповідей на порушені у них питання, 14.04.2016 року позивач знову звернулась до відповідача 1 із скаргою, у якій черговий раз порушила ті самі питання, що і у скаргах від 20.01.2016 року та 27.02.2016 року.

При цьому суд звертає увагу, що обставини розгляду відповідачем 1 скарг ОСОБА_4 від 20.01.2016 року та 27.02.2016 року були предметом дослідження Вінницького окружного адміністративного суду у справах №802/211/16-а та №802/490/16-а за позовами ОСОБА_4 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

З огляду на викладене, в межах даного судового розгляду судом надається оцінка виключно тим обставинам, що пов'язані із розглядом відповідачем 1 скарги ОСОБА_4 від 14.04.2016 року.

Так, судом встановлено, що 14.04.2016 року ОСОБА_4 звернулась до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області зі скаргою на ім'я його начальника, у якій просила:

- доручити проведення службового розслідування щодо працівників міліції та поліції, які вчинили бездіяльність щодо розшуку транспортних засобів ОСОБА_5, притягнути винних осіб до відповідальності, якщо вони працюють або врахувати таку їх бездіяльність при проходженні ними атестації чи при проведенні конкурсу;

- надати їй обґрунтовану відповідь на всі питання, що порушені у скарзі від 14.04.2016 року та раніше поданих нею на адресу начальника ГУНП у Вінницькій області скаргах, відповідно до чинного законодавства;

- надати доручення підлеглим особам негайно здійснити розшук належних ОСОБА_5 транспортних засобів, тимчасово їх затримати та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський ВДВС Вінницького міського управління юстиції.

За результатами розгляду даної скарги, листом № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 року за підписом заступника начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 позивачу надано відповідь, у якій зазначено, що 04.12.2014 року до УДАІ УМВС України у Вінницькій області надійшла постанова "Про розшук майна боржника", винесена Староміським ВДВС Вінницького МУЮ щодо розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: "ЗИЛ 157", номерний знак НОМЕР_2, "TOYOTA LAND CRUISER", номерний знак АВ 9400АМ, "RENAULT MASTER", номерний знак НОМЕР_3, та "DAIMLER-BENZ 123" номерний знак НОМЕР_4. В ході перевірки встановлено, що на ОСОБА_5 зареєстровано автомобіль марки "ЗИЛ 157", номерний знак НОМЕР_2, та "TOYOTA LAND CRUISER", номерний знак АВ 9400АМ. Після надходження постанови про накладення арешту на зазначені транспортні засоби, з метою її виконання було орієнтовано особовий склад Державтоінспекції Вінницької області на розшук та затримання вищевказаних транспортних засобів, виставлено картки розшуку автомобілів в базах даних, а також інформацію щодо розшуку таких транспортних засобів внесено до автоматизованої інформаційно-пошукової системи "Відеоконтроль-Рубіж", які функціонують на стаціонарних постах ДПС. В разі виявлення розшукуваного автомобіля автоматизованою інформаційно-пошуковою системою "Відеоконтроль-Рубіж" співробітники ДПС зобов'язанні зупинити зазначений транспортний засіб та діяти у відповідності до інструкцій. Також було накладено обмеження на проведення реєстраційних операцій на вказані автомобілі та виставлено помітку в графі "Розшук" в базі "НАІС ДДАІ". При проведенні інструктажів співробітниками ДПС, які заступають на службу по забезпеченню безпеки дорожнього руху, доводяться орієнтування про розшукувані транспортні засоби та зосереджується увага на їх виявленні. Враховуючи викладене, за наслідками проведеної перевірки, факти бездіяльності працівників поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження.

Вказаний лист, на думку позивача, не містить жодної обґрунтованої відповіді на поставлені у скарзі від 14.04.2016 року питання, а є лише черговою незаконною відпискою, що власне і зумовило звернення останньої до суду з даним адміністративним позовом, у якому вона оскаржує бездіяльність відповідача 1, яка полягає у ненадані належної відповіді на її скаргу.

Надаючи оцінку оскаржуваній бездіяльності відповідача 1, суд виходив із наступного.

Згідно із ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулюються Закон України "Про звернення громадян".

Так, частиною 1 статті 1 цього Закону передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про звернення громадян" скаргою є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

В силу положень ч. 1 ст. 20 Закону України "Про звернення громадян" звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Так, із змісту заявлених позовних вимог та обставин, якими ОСОБА_4 їх обґрунтовує слідує, що предметом оскарження за даним адміністративним позовом, є бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, яка полягає саме у неналежному, на думку позивача, розгляді її скарги від 14.04.2016 року.

Таким чином, надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи доводи позивача, якими вона обґрунтовує неправомірну бездіяльність відповідача 1, суд враховує, що бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов'язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

При цьому розгляд звернення особи та надання за його результатами відповіді передбачає здійснення активної форми поведінки суб'єкта владних повноважень.

В даному ж випадку із матеріалів справи вбачається, що заступником начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області ОСОБА_6 листом за № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 року надано відповідь на скаргу ОСОБА_4 від 14.04.2016 року, яка фактично була отримана позивачем 19.05.2016 року, а отже вчинено дії щодо розгляду звернення громадянина.

Крім того, із змісту листа від 13.05.2016 року вбачається, що відповідачем у відповідь на скаргу позивача, повідомлено останню про вжиті заходи щодо розшуку майна (транспортних засобів) боржника ОСОБА_5, а також про те, що за наслідками проведеної перевірки, факти бездіяльності працівників поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження.

Так, дійсно лист №20/К-259,285,289 від 13.05.2016 року не містить чіткого розмежування відповідей на ті питання, що порушувались позивачем у скарзі, однак із його змісту неможливо зробити висновок про його необґрунтованість чи нерозгляд тих питань, що були порушені ОСОБА_4 у своєму зверненні.

Відтак, зазначені вище обставини такі як розгляд скарги позивача від 14.04.2016 року та надання не неї відповіді у вигляді листа № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 року, фактично свідчать про відсутність бездіяльності з боку Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду звернення ОСОБА_4 від 14.04.2016 року, яку позивач просить визнати не законною.

Поряд із цим, як уже зазначалось судом, зміст даного адміністративного пазову та заявлені позовні вимоги свідчать, що позивач в даному випадку не оскаржує тих дій, які вчиняються, або тієї бездіяльності, яка допускається відповідачем 1 безпосередньо під час розшуку майна боржника, а фактично не погоджується з діями відповідачів саме у зв'язку з розглядом скарги від 14.04.2016 року і тому саме цим діям суд надає оцінку, вирішуючи дану адміністративну справу.

Разом із тим, вважаючи незаконними дії чи бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та його посадових осіб, що пов'язані з виконанням постанови державного виконавця Староміського ВДВС про оголошення розшуку транспортних засобів боржника ОСОБА_5, позивач ОСОБА_4 не позбавлена права на оскарження таких дій чи бездіяльності до суду окремо, з посиланням на те, які саме дії за чинним законодавством мали б вчинити органи поліції для розшуку цих транспортних засобів, однак які протиправно не вчиняються, внаслідок чого порушуються її права як стягувача у виконавчому провадженні та особи, на користь якої ухвалене судове рішення, що набрало законної сили.

Крім того, суд зауважує, що розшук транспортних засобів, належних ОСОБА_5, здійснюється з грудня 2014 року. За цей час відбулися значні зміни у законодавстві України, яке регулює питання правоохоронної діяльності та правоохоронних органів, зокрема було створено новий державний орган, який забезпечує охорону прав і свобод людини, протидіє злочинності, підтримує публічну безпеку та порядок.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 14.10.2014 року постановою державного виконавця оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_5 Зазначену постанову Староміським ВДВС було направлено на адресу УДАІ УМВС України у Вінницькій області.

Постановою Кабінету Міністрів України № 730 від 16.09.2015 року "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" було ліквідовано як юридичну особу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області та його структурні підрозділи.

При цьому слід враховувати, що УДАІ УМВС України у Вінницькій області, на адресу якого було направлено постанову ДВС про розшук майна боржника ОСОБА_5, являлося окремою юридичною особою публічного права, яка також була ліквідована.

Водночас, Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 641 "Про утворення Національної поліції України" утворена Національна поліція України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

16 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова за № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ".

Пунктом 1 цієї постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 передбачено утворення як юридичних осіб публічного права територіальних органів Національної поліції за переліком згідно з додатком 1.

До Переліку територіальних органів Національної поліції, що утворюються, включене, зокрема Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

Наказом Національної поліції від 06.11.2015 року № 18 затверджено Положення про Головне Управління Національної поліції у Вінницькій області.

Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (ідентифікаційний код 40108672) зареєстроване як юридична особа, про що до ЄДР внесений запис за номером 1 013621, та відповідно до даних, що містять в ЄДР, в стані припинення не перебуває та не являється правонаступником прав та обов'язків УМВС України у Вінницькій області.

Таким чином, Кабінетом Міністрів України у постанові № 730 від 16.09.2015 року не визначено правонаступників територіальних органів МВС України, що ліквідуються, а тому новостворений орган державної влади - ГУНП у Вінницькій області не є правонаступником а ні УМВС України у Вінницькій області, а ні УДАІ УМВС у Вінницькій області, на адресу якого було надіслано постанову державного виконавця про оголошення в розшук майна боржника ОСОБА_5

У судовому засіданні представник відповідача 1 зазначив, що оскільки вказана постанова Староміського ВДВС від 14.10.2014 року на його адресу не надходила, а тому обов'язок у здійсненні заходів щодо розшуку належний ОСОБА_5 транспортних засобів у нього відсутній.

Сторонами не заперечується та обставина, що постанова про розшук майна боржника від 14.10.2014 року направлена Староміським ВДВС Вінницького МУЮ для виконання до УДАІ УМВС України у Вінницькій області, яке, як зясовано судом, на даний час перебуває в стадії ліквідації.

При цьому суд ще раз звертає увагу на те, що ГУНП у Вінницькій області не є правонаступником ліквідованого УДАІ УМВС України у Вінницькій області, а тому, на переконання суду, не може відповідати за ті обов'язки, які останнім мали б виконуватись.

За таких обставин, вимоги ОСОБА_4 щодо зобов'язання Головного Управління Національної поліції у Вінницькій області негайно здійснити розшук транспортних засобів належних ОСОБА_5 на підставі постанови Староміського ВДВС від 14.10.2014 року є необґрунтованими, оскільки жодного обовязку здійснювати відповідні дії щодо розшуку транспортних засобів на відповідача 1 дана постанова не покладала.

Поряд із цим, суд також вважає за необхідне зазначити, що вимоги щодо зобов'язання відповідача 1 здійснити розшук належних ОСОБА_5 транспортних засобів, уже являлись предметом судового розгляду у Вінницькому окружному адміністративному суді у справах №802/211/16-а та №802/490/16-а, в контексті оскарження бездіяльності відповідача 1 щодо розгляду попередніх скарг, кінцевого рішення по яким на даний час не прийнято.

Що ж до оцінки мотивів поданої скарги від 14.04.2016р. в частині проведення службового розслідування щодо працівників міліції та поліції, які вчинили бездіяльність щодо розшуку транспортних засобів ОСОБА_5, суд зазначає наступне.

Так, 02 липня 2015 року Верховною ОСОБА_6 України прийнятий Закон України №580-VIII "Про Національну поліцію", який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Згідно з п. 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до п. 10 Розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З огляду на викладене суд погоджується з доводами представника відповідача 1 в тій частині, що на сьогодні у Головного управління Національної поліції у Вінницькій області відсутні повноваження на проведення службового розслідування щодо дій або бездіяльності працівників міліції, які здійснювали виконання постанови Староміського ВДВС про розшук транспортних засобів боржника ОСОБА_5, та, як наслідок, вирішення питання про притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Натомість, із змісту листа № 20/К-259,285,289 від 13.05.2016 року слідує, що за наслідками проведеної відповідачем 1 перевірки, факти бездіяльності працівників поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, усі вищенаведені обставини свідчать про відсутність бездіяльності з боку Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_4 від 14.04.2016 року, та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Окрім того, враховуючи відсутність підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання незаконною бездіяльності Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_4 від 14.04.2016 року, а тому й похідні від неї вимоги про зобов'язання відповідача надати позивачу обґрунтовану відповідь на всі порушені у скарзі від 14.04.2016 року питання; стягнення на користь позивача моральної шкоди шляхом списання безспірної суми з рахунку Державної казначейської служби України, та зобов'язання відповідачів подати звіт про виконання цього судового рішення, теж не підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а суд відповідно до ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 відсутні.

Враховуючи положення ст. 94 КАС України питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий ОСОБА_7

Судді ОСОБА_8

ОСОБА_1