Справа № 826/3077/16
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3077/16 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В. Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку ст. 41 КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Тімкова Олексія Сергійовича, третя особа - Державна прикордонна служба України, про визнання протиправним та скасування доручення, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Тімкова Олексія Сергійовича (далі - Відповідач, Слідчий), третя особа - Державна прикордонна служба України (далі - Третя особа, ДПС України), про:

- визнання незаконним та скасування доручення Слідчого від 23.01.2016 року в частині, що стосується ОСОБА_1.;

- стягнення з Відповідача на користь Позивача моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.03.2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що вказані вимоги повинні розглядатися у порядку КПК України, оскільки спірні відносини належать до кримінально-правових.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Наголошує на неврахуванні судом відсутності у Позивача права на оскарження дій службових осіб в межах кримінального провадження у порядку КПК України, оскільки останній не є підозрюваним. Крім того, зазначає, що положення КАС України передбачають можливість оскарження рішень, дій чи бездіяльності службових осіб, яким є Відповідач.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились, а тому справа розглядалась у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскарження окремих процесуальних актів, дій чи бездіяльності органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури до суду здійснюється у порядку, визначеному КПК України, у зв'язку з чим оскарження доручення слідчого у рамках кримінального провадження не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства.

З такими висновками Окружного адміністративного суду м. Києва колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Приписи п. 2 ч. 3 ст. 17 КАС України визначають, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Тобто, Апелянт вірно зазначив, що вказаний спір належить до публічно-правових, однак не врахував, що процесуальним законом виокремлюється публічно-правові спори, які належить розглядати у порядку кримінального судочинства.

Відтак колегією суддів враховується, що з приводу подібних спірних правовідносин свою позицію у рішенні від 23.05.2001 року №6-рп/2001 висловив Конституційний Суд України, який зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської і не може бути предметом оскарження в порядку, визначеному главою 31-А ЦПК України.

З урахуванням викладеного колегією суддів враховується, що відповідно до ст. 303 Кримінального процесуального кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником; 8) рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При цьому порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч. 1 ст. 1 КПК України).

Тобто, оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, які здійснені у рамках кримінального провадження, може відбуватися виключно за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України.

Як було встановлено судом першої інстанції, доручення слідчого від 23.01.2016 року було видано Відповідачем у рамках внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0007565, а відтак може бути оскаржено за правилами, передбаченими нормами КПК України. З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зауважив, що такі рішення, дії чи бездіяльність органу досудового розслідування можуть бути оскаржені за правилами кримінального процесуального судочинства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Судова колегія зауважує, що обґрунтовуючи даний висновок, Окружний адміністративний суд м. Києва помилково застосував приписи ст. ст. 2, 3 Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960 року №1001-05, який на момент виникнення спірних правовідносин втратив чинність у зв'язку з набранням чинності 20.11.2012 року Кримінального процесуального кодексу України від 13.04.2012 року №4651-VI. Разом з тим, дані обставини не спричинили ухвалення неправильного рішення та не вплинули на вірне вирішення судом першої інстанції питання про необхідність відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Приписи ч. 1 ст. 200 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 109, 160, 167, 195, 197, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 02 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві Тімкова Олексія Сергійовича, третя особа - Державна прикордонна служба України, про визнання протиправним та скасування доручення, стягнення моральної шкоди, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.