Справа № 2а/1768/11,2а/465/99/16
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Справа № 876/2499/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача 2 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року у справі за позовом прокурора Франківського району м. Львова в інтересах ОСОБА_1 до Львівської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання частково нечинною ухвали Львівської міської ради та скасування Державного акту про право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

Прокурор Франківського району м. Львова, який діє в інтересах ОСОБА_1 02.08.2011 року звернувся в суд з адміністративним позовом до Львівської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить визнати нечинною ухвалу Львівської міської ради №3922 від 09.09.2010 року в частині передачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0100 га по АДРЕСА_1 у м. Львові та скасувати виданий ОСОБА_2, ОСОБА_3 та зареєстрований у ЛМР ЛРФ Центру ДЗК 31.12.2010 року за №01:10:471:00036 кн. 01-2 Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0100 га, яка призначена для обслуговування гаражу у м. Львові по АДРЕСА_1.

Справа розглядалась неодноразово.

Востаннє, постановою Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Львівською міською радою при прийнятті ухвали №3922 від 09.09.2010 року (зі змінами згідно ухвали №4005 від 30.09.2010 року) не взято до уваги, ту обставину, що металевий гараж є збірно-розбірна конструкція і не може згідно чинного законодавства вважати нерухомим майном.

Крім того, Львівською міською радою при розгляді заяви гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про передачу у власність земельної ділянки під вказаним вище металевим гаражем не враховано те, що вказана земельна ділянка не перебуває у фактичному користуванні вказаних осіб, оскільки розташована частково під збірно-розбірною тимчасовою конструкцією (гаражем), який крім цього знаходиться на прибудинковій території будинковолодіння АДРЕСА_1 у м. Львові, що підтверджується довідкою Львівського комунального підприємства «Затишне», в якій зазначено, що місце під спірним металевим гаражем є площею прибудинкової території, яка цим комунальним підприємством прибирається. Тобто, орган місцевого самоврядування надав громадянам земельну ділянку на території, яка призначена для обслуговування будинку АДРЕСА_1, у м. Львові.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права і не взяв до уваги вищезазначені обставини та не надав їм належної правової оцінки.

При апеляційному розгляді позивач ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

При апеляційному розгляді відповідач 2 вимоги апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_3, Прокурор Франківського району м. Львова та Львівська міська рада в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанову суду першої інстанції слід скасувати, а провадження по справі закрити.

Судом першої інстанції встановлено,що рішенням виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих №17 від 13.01.1970 року, ОСОБА_4 - інваліду Великої Вітчизняної війни дозволено встановити збірно-розбірний гараж в подвір'ї будинку АДРЕСА_1 у м. Львові.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.03.2010 року задоволено позов ОСОБА_6 до Львівської міської ради, за участю третьої особи: П'ята Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно та ухвалено визнати право власності на позначений під літерою Б-1 у технічному паспорті виготовленому 16.02.2010 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» металевий гараж, який встановлений на фундаменті площею 18.1 кв.м. та який знаходиться у м. Львові по АДРЕСА_1.

Вказане рішення оскаржувалось та набрало законної сили на підставі ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 20.02.2012 року та ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.10.2012 року.

Право власності ОСОБА_6 на гараж зареєстровано Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», що стверджується копією відповідного витягу від 19.04.2010 року № 25904295 .

Як видно із договорів купівлі-продажу від 25.06.2010 року та від 29.06.2010 року, посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дячук О.А. та зареєстрованих в реєстрі за № 6807 та № 6840 ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_2 і ОСОБА_3 придбали у неї по 1/2 частці гаражу, позначеного за планом земельної ділянки літ. Б-1, який розташований за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1.

Право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказаний гараж, згідно із витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.06.2010 року зареєстровано в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за № 30222013.

Ухвалою Львівської міської ради № 3922 від 09.09.2010 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1, площею100 кв.м. для обслуговування гаражу із встановленням обмеження через заборону зміни цільового використання земельної ділянки та 31.12.2010 року ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1, площею100 кв.м., площею 0,0100 га з цільовим призначенням - для обслуговування гаражу.

Ухвалюючи рішення у даній справі суд першої інстанції, зокрема, виходив з того, що даний спір є справою адміністративної юрисдикції.

Проте з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Частиною 1 статті 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

На підставі ухвали Львівської міської ради від 09.09.2010 року № 3922 ОСОБА_2 31.12.2010 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, тобто зазначене рішення, яке є актом індивідуальної дії, вичерпало свою юридичну силу після реалізації, а саме: після одержання власником земельної ділянки документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

В свою чергу стаття 17 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Зі змісту наведених норм видно, що при визначенні юрисдикції справи необхідно виходити з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, суб'єктного складу сторін, предмету спірних правовідносин.

При цьому, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Предметом позову в даній справі визнання нечинною ухвали Львівської міської ради щодо передачі у власність земельної ділянки та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Державний акт на право власності на землю це документ, що посвідчує право власності або постійного користування земельною ділянкою юридичною чи фізичною особою, наданий в установленому порядку та оформлений за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, враховуючи вищевказані положення законів України, колегія суддів вважає, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, що визначені у статтях 125 ЗК України та 16 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 1 жовтня 2013 року у справі №21-228а13, що відповідно до ст. 244-2 КАС України враховує суд апеля інстанції при ухваленні цього рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, неправильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення з порушенням норм процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, але з мотивів викладених вище апеляційною інстанцією і провадження у справі закрити.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 4, 203 ч. 1, 205 ч. 1 п. 4, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Франківського районного суду м. Львова від 21 березня 2016 року у справі №2-а-1768/11 скасувати і провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Ухвала у повному обсязі складена 11.07.2016 року.