Справа № 815/2189/16
Суддя: Гусев О. Г.
Дата ухвалення: 2016-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2189/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гусева О.Г.,

при секретарі судового засідання - Селімової О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про зобовязання здійснити зняття з обліку як платника земельного податку,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області, за результатом розгляду якого позивач просить: зобовязати ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області зняти з обліку фізичну особу підприємця ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), як платника земельного податку за адресами провадження господарської діяльності з дня набрання рішення законної сили.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. Позивач являється субєктом підприємницької діяльності та зареєстрована з 06.11.2000 року. З початку діяльності є платником єдиного податку. Одним з видів діяльності, відповідно до КВЄД, є 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна.

Позивачу на праві власності належить 2/3 частини нежитлового приміщення площею 41,6 кв.м., розташованого за адресою м. Одеса, вул. Черняховського, 16.

Одеським міським управлінням земельних ресурсів спираючись на Рішення Одеської міської ради №702 „Про затвердження нової редакції додатку №1 до рішення Одеської міської ради №439-ІІІ від 09.12.99 року „Про вдосконалення регулювання земельних відносин позивача було зобовязано укласти договір на дольову участь у землекористуванні, як власника нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

11 жовтня 2006 року позивачем з Одеським міським управлінням земельних ресурсів було укладено договір на дольову участь у землекористуванні №4002 .

Згідно аналогічної позиції Одеського міського управління земельних ресурсів позивачем було укладено інший договір на дольову участь у землекористуванні №6211 від 29.07.2010, щодо іншого належного позивачу нежитлового приміщення у Приморському районі м. Одеси за адресою вул. Жуковського, 45, площею 38 кв.м.

Рішенням Одеської міської ради від 07.09.2011 року №1242-VІ було задоволено протест прокурора міста ОСОБА_3 та скасоване вищезазначене рішення, як таке, що суперечить закону, зокрема Податковому кодексу.

Після зазначеного нарахування щорічної плати за вищевказаними договорами на дольову участь у землекористуванні припинилось.

Як зазначає позивач, йому співробітниками податкової було наполегливо рекомендовано стати на облік як платник податку на землю за вказаними адресами, про що позивачем було подану відповідну заяву.

За відповідні періоди позивачем подавались декларації з плати за землю та сплачувались суми.

Позивач вказує на те, що він не був обізнаний про те, що платники єдиного податку звільнені від податку на землю згідно із нормами Податкового кодексу.

Позивачем було подано заяву до податкової про зняття його з реєстрації як платника земельного податку. Позивач отримала лист від податкової з теоретичним поясненням норм та посиланням на розяснення податкової консультації від 13.03.2012 року без чіткої відповіді на заяву позивача.

Позивач вважає себе таким, що не відноситься до платників земельного податку згідно положень Податкового Кодексу України, у звязку з чим звернувся з даним адміністративним позовом.

В ході судового розгляду справи представник позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача, ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області заявлені позовні вимоги не визнав, підтримуючи доводи викладені в письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, фізична особа підприємець ОСОБА_1 зареєстрована Виконавчим комітетом Одеської міської ради 06.11.2000 року.

Згідно Свідоцтва платника єдиного податку серії А № 120540, позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Судом встановлено, що 15.07.2009 року, між Територіальною громадою. Одеси в особі Одеської міської ради та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір купівлі продажу, згідно умов якого продавець продав, а покупець придбав індивідуально визначене майно комунальної власності у вигляді нежилих приміщень першого поверху, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Партизанська, буд. 8 та в цілому складаються з нежилих приміщень 1-го поверху, загальною площею 93, 9 кв.м.

11.10.2006 року між фізичною особою гр. ОСОБА_1 та Одеською міською радою в особі 1-го заступника Одеського міського управління земельних ресурсів, укладений договір № 4002 на дольову участь у землекористуванні.

Згідно умов договору, Одеська міська рада на підставі ст. 12 Земельного кодексу України визначає дольову участь у землекористуванні, а Землекористувач здійснює оплату за користування 23/1000 частки земельної ділянки площею 907, 35 кв.м, що складає 20,87 кв.м, за адресою: м. Одеса, Приморський район, вул. Черняховського, 16, відповідно до плану земельної ділянки. Доля у землекористуванні визначається відповідно до Положення про порядок розрахунку плати за користування земельними ділянками і за дольову участь у землекористуванні в м. Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 702-ХХІІІ від 29.02.2000 року, терміном на 5 років, для експлуатації та обслуговування приміщень магазину. Також вказаним договором, плата за долю у землекористуванні у вигляді орендної плати вноситься Землекористувачем за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця на протязі 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця у розмірі: 25,01х20,87=521, 96 гривень на рік.

Також 29.07.2010 року між фізичною особою-підприємцем гр. ОСОБА_1 та Одеською міською радою в особі начальника Одеського міського управління земельних ресурсів, укладений договір № 6211 на дольову участь у землекористуванні.

Згідно умов договору, Одеська міська рада на підставі ст. 12 Земельного кодексу України визначає дольову участь у землекористуванні, а Землекористувач здійснює оплату за користування 3/100 частки земельної ділянки площею 1561,84 кв.м, що складає 46,85 кв.м, за адресою: м. Одеса, Приморський район, вул. Жуковського, 45, відповідно до плану земельної ділянки. Доля у землекористуванні визначається відповідно до Положення про порядок розрахунку плати за користування земельними ділянками і за дольову участь у землекористуванні в м. Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 702-ХХІІІ від 29.02.2000 року, терміном на 5 років, для експлуатації та обслуговування приміщень магазину.

Згідно протоколу узгодження від 15.04.2010 року, річна орендна плата за долю у землекористуванні площею 46,85 кв.м, була встановлена у розмірі 6245, 71 грн.

Судом встановлено, що 16.08.2016 року, позивач подала до ДПІ у Примормькому районі м. Одеси заяву про встановлення її на облік, як платника земельного податку.

Судом також встановлено, що протягом 2014 2015 рр. позивач звітував до податкового органу як платник земельного податку на підтвердження чого до суду представлені податкові декларації з визначеним податковим зобовязанням.

Відповідно до положень п.п. 4 п. 297.1. ст. 297 Податкового Кодексу України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: 4) земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

Позивач зазначив, що він, як фізична особа підприємець, використовує належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення у своїй господарській діяльності, про що свідчить зареєстрований за ним вид діяльності по КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна. Таким чином, належні позивачу нежитлові приміщення використовуються останнім для здійснення підприємницької діяльності.

У звзку з вищевикладеним позивач вважає, що він звільняється від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з земельного податку.

Суд вважає, що вказані висновки позивача є необґрунтованими за наступних підстав.

Згідно пп. 14.1.72 i 14.1.73 пункту 14.1 статтi 14 Податкового Кодексу України земельним податком визнається обовязковий платiж, що справляється з власникiв земельних дiлянок та земельних часток (паїв), а також постiйних землекористувачiв. Землекористувачами можуть бути юридичнi та фiзичнi особи (резиденти i нерезиденти), яким вiдповiдно до закону наданi у користування земельнi дiлянки державної та комунальної власностi, у тому числi на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 i 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового Кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового Кодексу України обєктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

За пунктом 287.7 статті 287 ПК у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Згідно з пунктом 287.8 цієї ж статті власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У частинах першiй та другiй статтi 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разi набуття права власностi на жилий будинок, будiвлю або споруду, що перебувають у власностi, користуваннi iншої особи, припиняється право власностi, право користування земельною дiлянкою, на якiй розташованi цi обєкти. До особи, яка набула право власностi на жилий будинок, будiвлю або споруду, розмiщенi на земельнiй дiлянцi, що перебуває у власностi іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якiй вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розмiщенi на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власностi на цi обєкти до набувача переходить право користування земельною дiлянкою, на якiй вони розмiщенi, на тих самих умовах i в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 i 126 цього Кодексу право власностi на земельну дiлянку, а також право постiйного користування та право оренди земельної дiлянки виникають з моменту державної реєстрацiї цих прав, яка оформляється вiдповiдно до Закону України вiд 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацiю речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогiчним чином перехід права власностi на земельну дiлянку до особи, яка набула право власностi на житловий будинок (крiм багатоквартирного), будiвлю або споруду, унормовують положення статтi 377 Цивiльного кодексу України. За статтею 378 цього Кодексу право власностi особи на земельну дiлянку може бути припинене за рiшенням суду у випадках, встановлених законом.

Аналiз зазначених норм права дає можливiсть визначити, хто саме є платником земельного податку, що є обєктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обовязок сплати цього податку, подiю (явище), з якою припиняється його сплата, умови та пiдстави сплати цього платежу у разi вчинення правочинiв iз земельною дiлянкою чи будiвлею (її частиною), якi на нiй розташованi.

Зокрема, в розумінні зазначених норм обовязок зi сплати земельного податку для фiзичної особи власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правоможностей, як-от набуття нею статусу субєкта господарювання, діяльність якого повязана з використанням земельної ділянки або без такого.

Відповідно до пункту 291.3 статтi 291 ПК юридична особа чи фізична особа-пiдприємець можуть самостiйно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим главою 1 розділу XIV ПК та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цiєю главою.

За пунктом 291.2 статтi 291 ПК спрощена система оподаткування, обліку та звiтностi полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків i зборів, що встановлює замiну сплати окремих податкiв i зборiв, встановлених пунктом 297.1 статтi 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цiєю главою, з одночасним веденням спрощеного облiку та звiтностi.

У пунктi 269.2 статтi 269 ПК також передбачено, що субєкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, облiку та звітності).

За підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 ПК платники єдиного податку звiльняються вiд обовязку нарахування, сплати та подання податкової звiтностi i земельного податку, крiм земельного податку за земельнi дiлянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

У значеннi наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє субєкта господарювання від виконання податкових зобовязань зi сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 ПК, а запроваджує iншi умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разi недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що субєкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної дiлянки, використовує цю землю для проведення господарської дiяльностi. Можливiсть звiльнення вiд сплати цього податку за iнших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будiвля, її частина чи нежиле примiщення без земельної дiлянки, на якiй розмiщена перелiчена нерухомiсть, не встановлена.

Із встановлених обставин справи випливає, що ОСОБА_1 як фiзична особа з 07.12.2006 року є власником нежитлового примiщення площею 41,6 кв.м., розташованого за адресою м. Одеса, вул. Черняховського, 16. Право власностi на нежиле примiщення підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Крім того, позивачу належить, на підставі свідоцтва на право власності, нежитлове приміщення у Приморському районі м. Одеси за адресою вул. Жуковського, 45, площею 38 кв.м.

06 листопада 2000 року ОСОБА_1 була зареєстрована як фiзична особа пiдприємець, діяльність якого, крім іншого, полягала у надаванні в оренду й експлуатацiї власного чи орендованого нерухомого майна. З 01 січня 2012 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 знаходиться на спрощеній системі оподаткування.

Упродовж 2015 року ФОП на пiдставi договорів надавала в оренду належні їй на правi власностi нежитлові примiщення.

З урахуванням викладеного, суд дiйшов такого висновку.

У розумiннi положень пiдпунктiв 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статтi 14, пiдпунктiв 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статтi 269, пiдпунктiв 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статтi 270, пункту 291.2 статтi 291, пiдпункту 4 пункту 297.1 статтi 297 ПК платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обовязок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею i триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обовязком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної дiлянки статусу субєкта господарювання та обрання ним виду економiчної дiяльностi i системи оподаткування, якi не передбачають використання земельної дiлянки в господарськiй дiяльностi. Тобто з набуттям ознак (якості) субєкта господарювання фiзична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної дiлянки i не звiльняється вiд обовязку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обовязок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

З урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин та аналізу чинного податкового законодавства, суд приходить висновку, щодо наявності підстав для нарахування та сплати ФОП ОСОБА_1, яка знаходиться на спрощеній системі оподаткування, земельного податку за використання земельної ділянки.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено суду тих обставин, на які посилався в обґрунтування позовних вимог, у звязку з чим вони не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 9, 11, 70, 71, 86, 159-164 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про зобовязання здійснити зняття з обліку як платника земельного податку.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання її повного тексту.

Суддя О.Г. Гусев

Відмовити в задоволенні адміністративного позову субєкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про зобовязання здійснити зняття з обліку як платника земельного податку.

02 липня 2016 року.