Справа № 826/15683/15
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Київ К/800/7464/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого -Мойсюка М.І.,
суддів:Іваненко Я.Л.,Ліпського Д.В.,

при секретарі - Крапивка Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Міністерства оборони України, начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України, треті особи - Генеральний штаб Збройних Сил України, начальник Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Воронченко Ігор Олександрович про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Міністерства оборони України (далі - Міністерство), начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (далі - начальник Генштабу), треті особи - Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - Генштаб), начальник Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Воронченко Ігор Олександрович у якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства від 3 липня 2015 року № 477 «по особовому складу» в частині його звільнення з військової служби; наказ начальника Генштабу від 9 липня 2015 року № 128 «по стройовій частині» в частині виключення позивача зі списків особового складу частини; поновити його на військовій службі в Збройних Силах України (далі - ЗСУ) на посаді начальника Головного управління персоналу Генштабу ЗСУ; стягнути з відповідачів на його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 3 липня 2015 року по день поновлення на службі.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що його звільнення здійснено за відсутності на те правових підстав, з порушенням вимог законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини і його прав, а тому ОСОБА_4 просив про задоволення позову.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи колегія суддів, в межах статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що звільнення позивача здійснено відповідачами з дотриманням вимог законодавства.

Так, судами встановлено, що позивач перебуває на військовій службі з 5 серпня 1977 року, зокрема, за контрактом на 5 років з 12 жовтня 2011 року на посаді начальника Головного управління персоналу Генштабу ЗСУ у військовому званні генерал-майора.

Спільною директивою Міністерства та Генштабу ЗСУ від 27 лютого 2015 року № Д-322/1/6дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2015 році» (далі - директива) розроблено та надіслано керівникам структурних підрозділів апарату Міністерства та Генштабу ЗСУ перелік змін до штату, згідно з яким зі штату Генштабу ЗСУ виведено посаду «начальник Головного управління персоналу, генерал - лейтенант із військово - обліковою спеціальністю 2905001» та введено посаду «начальник Головного управління персоналу, генерал - лейтенант із військово - обліковою спеціальністю 0110001».

З вищезазначеним переліком змін до штату позивача ознайомлено 5 березня 2015 року, а 23 травня цього ж року з позивачем проведена бесіда, як того вимагає пункт 236 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення) і пункт 2.12 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454 (далі - Інструкція).

Під час проведення бесіди позивачу запропоновано посаду начальника Тилу ЗСУ на яку він погодився за умови збереження рівня грошового забезпечення на рівні посади, яку він обіймав.

Разом з тим, у зв'язку з неможливістю задоволення вимоги позивача щодо збереження розміру грошового забезпечення ОСОБА_4 в подальшому від зайняття запропонованої йому посади відмовився.

Спірним наказом Міністерства позивача звільнено з військової служби на підставі пункту «г» частини 6 статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов'язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII, в редакції періоду спірних правовідносин).

Надаючи правову оцінку правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, в контексті встановлених судами обставин справи, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пункту «г» частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.

Аналогічні підстави для звільнення зазначені у підпункті 1 пункту 226 Положення, згідно з яким військовослужбовці звільняються з військової служби у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів при скороченні посади, яку військовослужбовець займає, у тому числі при ліквідації (розформовуванні), реорганізації військових частин або державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних (освітніх) закладів, у разі неможливості використання цього військовослужбовця на військовій службі.

При цьому, за правилами пункту 118 Положення під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання. У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони: призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь, якщо посадовий оклад при цьому не зменшується); зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення; звільняються з військової служби у встановленому порядку (у разі відсутності згоди призначення на нижчі посади більше ніж на один ступінь або відсутності згоди переміщення на посади у випадках, визначених абзацами третім - п'ятим пункту 112 цього Положення).

В свою чергу, відповідно до вимог пункту 12.2 Інструкції звільнення військовослужбовців з військової служби у зв'язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, а також у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі здійснюється у разі неможливості їх використання на службі.

Неможливість використання військовослужбовців на військовій службі визначається відсутністю вакантних рівнозначних посад за основною або спорідненою військовими спеціальностями, що підтверджується відповідними кадровими органами, у межах Збройних Сил України - для осіб офіцерського складу.

Аналіз наведених правових норм Закону, Положення та Інструкції дає колегії суддів підстави для висновку, що звільнення з військової служби з підстав, передбачених пунктом «г» частини 6 статті 26 Закону № 2232-XII повинно відбуватись за обов'язкової і одночасної наявності певних умов, зокрема, скорочення посади у зв'язку з проведенням організаційних заходів та неможливості використання військовослужбовця на службі з вирішенням питання щодо його подальшого службового використання

Водночас, поняття організаційних заходів міститься у настанові з організаційно - штатної роботи у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства від 30 грудня 2011 року № 856ДСК, згідно з пунктом 1.2 якої організаційні заходи - заходи які проводяться з військовими частинами з метою зміни складу, підпорядкованості, дислокації, чисельності, кількості конкретних посад, категорій військових звань, рівнів освіти, військово - облікових спеціальностей (ВОС) особового складу, а також озброєння, військової техніки та іншого майна, тоді як визначення поняття неможливості використання військовослужбовців на військовій службі надано абзацом 2 пункту 12.2 Інструкції і визначається відсутністю вакантних рівнозначних посад за основною або спорідненою військовими спеціальностями, що підтверджується відповідними кадровими органами, у межах Збройних Сил України - для осіб офіцерського складу.

Як правильно встановили суди на підставі наявних у справі доказів, введена до штату Генштабу ЗСУ посада передбачає наявність у військовослужбовця військово - облікової спеціальності 0110001 «Управління бойовими діями (оперативною, бойовою підготовкою та планування бойових дій) військ (сил)», яка використовується на посадах тільки керівного складу з оперативно - стратегічним рівнем військової освіти.

Натомість, позивач має військово - облікову спеціальність 290500 «Комплектування особовим складом військ (сил) та ведення обліку чисельності Управління кар'єрою», яка може використовуватись на посадах спеціалістів в органах військового управління, а тому останній не міг претендувати на зайняття вакантної посади, яка вводиться до штату замість скороченої з огляду на відсутність у нього оперативно - стратегічного рівня військової освіти.

Наведене узгоджується з приписами наказу Міністра оборони України від 20 червня 2012 року № 412ДСК «Про затвердження переліку ВОС осіб керівного складу), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 липня 2012 року за № 1190/21502.

Окрім цього, суди встановили відсутність посад у ЗСУ, які були вакантні на момент звільнення позивача зі служби і могли бути зайняті ним, що підтверджується матеріалами справи, більше того, від запропонованої посади начальника Тилу ЗСУ ОСОБА_4 відмовився.

Ураховуючи наведене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову є правильними, а їх рішення відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень колегія суддів не вбачає.

За правилами статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанцій залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано правильне і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.І. Мойсюк

Судді: Я.Л. Іваненко

Д.В. Ліпський