Справа № 826/7561/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 червня 2016 року № 826/7561/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Келеберди В.І. розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа: ПАТ «Промислово-фінансовий банк»
про визнання протиправним та скасування постанов
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області, третя особа: ПАТ «Промислово-фінансовий банк» про визнання протиправними та скасування постанов винесених в рамках виконавчого провадження №45957286: від 12.01.2015 про арешт майна боржника та заборону на його відчуження, від 19.02.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору, від 19.02.2015 про арешт майна боржника та постанови від 18.01.2016 про відкриття виконавчого провадження №49831282.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач в порушення ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» не пересвідчився в отриманні боржником (позивачем) постанови про відкриття виконавчого провадження, а прийняв оскаржувані постанови. Позивач клопотав про вирішення справи без його участі.

Відповідач та третя особа без самостійних вимог на предмет спору письмових пояснень по суті спору не надали, явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили.

У зв'язку з викладеним судом ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області від 26.12.2014 відкрито виконавче провадження №4597286 з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е. про звернення стягнення на майно ОСОБА_1 на користь ПАТ «Промислово-фінансовий банк» та надано боржнику (позивачу) семиденний строк з дня винесення постанови на самостійне виконання зазначеного напису.

В подальшому, постановою від 12.01.2015 накладено арешт на наступне майно боржника (позивача): житловий будинок загальною площею 365,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловий будинок загальною площею 207,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, земельну ділянку площею 0,0797 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, земельну ділянку площею 0,0385 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Також, відповідачем прийнято постанову від 19.02.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору, якою постановлено стягнути з позивача виконавчий збір в сумі 606 856,80 грн.

Крім того, постановою від 19.02.2015 накладено арешт на все майно боржника (позивача).

З матеріалів справи вбачається, що постановою від 14.01.2016 повернуто виконавчий документ ПАТ «Промислово-фінансовий банк» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, 18.01.2016 відкрито виконавче провадження №49831282 з примусового вкидання постанови про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору від 19.02.2015 № 45957286.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст.. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Статтею 27 Закону визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, початок перебігу строку на добровільне виконання виконавчого документу визначається датою винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та залежить від отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивач зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014 ВП №4597286 йому не надходила.

Судом витребовувались від відповідача копії матеріалів виконавчого провадження №4597286, проте відповідачем копії витребовуваних матеріалів суду не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки відповідачем не надано доків направлення позивачу копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.12.2014 отже, суд вважає, що копія зазначеної постанови позивачу не направлялась, а відтак станом на час винесення оскаржуваних постанов не закінчився строк на добровільне виконання виконавчого документу.

Відповідно до ст. 28 Закону У разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної

особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №45957286 відкрито з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

З огляду на викладене, сума виконавчого збору в даному випадку становить шістдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 1020 грн. Проте оскаржуваною постановою встановлено суму виконавчого збору, що підлягає стягненню з позивача в розмірі 606 856,80 грн.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягується за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Наведені правові норми зобов'язують боржника добровільно виконати рішення у строк, встановленим державним виконавцем та повідомити про таке виконання у цей же термін. В свою чергу, дані норми, у разі невиконання боржником рішення добровільно у встановлений державним виконавцем строк, зобов'язують державного виконавця на наступний день після закінчення відповідних строків розпочати примусове виконання рішення, тобто вчиняти певні дії, спрямовані на примусове виконання рішення.

Обов'язок щодо примусового виконання виконавчого документу та стягнення виконавчих витрат виникають у державного виконавця після закінчення строку на добровільне виконання виконавчого документу.

Враховуючи, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм ст. 28 Закону в частині визначення суми виконавчого збору, станом на час винесення постанови про стягнення з позивача виконавчого збору строк на добровільне виконання виконавчого документу не сплив, отже на думку суду у відповідача були відсутні підстави для прийняття такої постанови, що вказує на наявність правових підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування постанови від 19.02.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Протиправність постанови від 19.02.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору прямо вказує на протиправність постанови від 18.01.2016 про відкриття виконавчого провадження №49831282 з примусового вкидання постанови про стягнення з боржника (позивача) виконавчого збору від 19.02.2015 № 45957286 та є підставою для її скасування.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування постанов від 12.01.2015 та від 19.02.2015 про арешт майна боржника, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Як зазначено вище, постановою від 12.01.2015 накладено арешт на майно боржника, а саме: житловий будинок загальною площею 365,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, житловий будинок загальною площею 207,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, земельну ділянку площею 0,0797 га кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, земельну ділянку площею 0,0385 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Проте, враховуючи, що станом на час прийняття зазначеної постанови не закінчився строк на добровільне виконання виконавчого документу, отже постанова про накладення арешту на майно боржника прийнято за відсутності законодавчо визначених підстав та підлягає скасуванню.

Крім того, постановою від 19.02.2015 накладено арешт на все майно боржника (позивача), у зв'язку з винесенням постанови від 19.02.2015 про стягнення виконавчого збору.

Протиправність постанови від 19.05.2015 про стягнення з позивача виконавчого збору прямо вказує на безпідставність постанови про арешт майна боржника прийнятої у зв'язку зі стягненням з позивача виконавчого збору та є підставою для її скасування.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зауважує, що з інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11 вбачається, що задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин по справі суди повинні витребувати ті докази, які не надані учасниками справи, але які, на думку суду, можуть підтвердити або спростувати певні обставини по справі.

У разі ненадходження витребуваних додаткових доказів у строк, установлений судом, спір може бути розв'язано на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до вищезазначених приписів Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11: "судам апеляційної інстанції при вирішенні питання про прийняття доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, варто враховувати приписи частини другої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно з наведеною нормою, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції.

Отже, у разі дослідження судом апеляційної інстанції доказів, які не досліджувалися в суді першої інстанції, апеляційний суд повинен зазначити у своєму рішенні поважні причини, з яких такі докази не могли бути надані до суду першої інстанції. Наведене стосується також і доказів, які були витребувані судом першої інстанції, але не були надані позивачем або відповідачем".

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 122, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову від 12.01.2015 ВП №45957286 про арешт майна боржника та заборону на його відчуження.

3. Визнати протиправною та скасувати постанову від 19.02.2015 ВП №45957286 про стягнення з боржника виконавчого збору.

4. Визнати протиправною та скасувати постанову від 19.02.2015 ВП№45957286 про арешт майна боржника.

5. Визнати протиправною та скасувати постанову від 18.01.2016 про відкриття виконавчого провадження №49831282.

Постанова набирання законної сили в строки та порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.І. Келеберда