Справа № 448/396/16-а
Суддя: Стецик Я. Є.
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдигий унікальний номер 448/396/16-а
Провадження № 2-а/448/40/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01.07.2016 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Стецика Я.Є.,

з участю секретаря - Тхір О.Т.,

позивачки - ОСОБА_1

її представника - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС, треті особи заступники начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 і ОСОБА_5, про скасування постанов в справах про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

06.04.2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним адміністративним позовом, покликаючись на те, що постановою заступника начальника Львівської митниці Міндоходів ОСОБА_4 в справі про порушення митних правил №0370/20909/16 від 26.02.2016 року її визнано винною у вчиненні порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.470 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Стверджує, що постановою заступника начальника Львівської митниці Міндоходів ОСОБА_5 у справі про порушення митних правил №0902/20909/16 від 25.03.2016 року її також визнано винною у вчиненні порушення митних правил, відповідальність за яке передбачена ст.485 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 266169,75 гривень.

Вважає дані постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Зазначає, що 05.02.2016 року та 11.03.2016 року щодо неї (позивачки) складено протоколи про порушення митних правил, передбачених ч.3 ст.470 та ст.485 МК України, оскільки відповідно до інформації електронної бази ЄІАС ДМС України «Перетин кордону транспортним засобом» зясовано, що вона (позивачка) 07.09.2014р., прямуючи з РП до України, ввезла на митну територію України через м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС автомобіль марки «Fiat Marea», реєстр.№RPR04409 в митному режимі «транзит» та не вивезла такого за межі митної території України у строк, встановлений ст.95 МК України. Ввезла вказаний автомобіль без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений ст.95 МК України для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці 5 діб).

Вказує, що з вересня 2014 року по лютий 2016 року неодноразово перетинала державний кордон України, однак відповідач, маючи доступ до інформації про перетин нею кордону, не вжив будь-яких заходів для своєчасного виявлення вчиненого нею порушення митних правил, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а відтак пропустив термін, встановлений ст.467 МК України, для притягнення її (позивачки) до адміністративної відповідальності.

Вважає, що її безпідставно притягнуто до відповідальності і за ст.485 МК України з огляду на те, що в її діях відсутня субєктивна сторона вищевказаного правопорушення, тобто що вона не мала і не переслідувала умислу, спрямованого на ухилення від сплати митних платежів.

Зазначає, що посадова особа митного органу допустила неповноту провадження у вищевказаній справі про порушення митних правил (ст.485 МК України), не зясувала всіх обставин, мотивів та умислу в її діях, взявши за основу лише її пояснення, яке написала «на прохання» працівників митниці, зазначаючи, що ввезений нею автомобіль марки «Fiat Marea», реєстр.№RPR04409 в подальшому здала в пункт прийому металобрухту, а тому зробила передчасний висновок про наявність в її (позивачки) діях складу вищевказаного правопорушення.

З огляду на наведене просить спірні постанови скасувати, а справи провадженням закрити.

Вимоги позивачкою та її представником підтримано в судовому засіданні. Крім того, позивачка пояснила, що дійсно 07.09.2014 року ввезла на митну територію України в режимі «транзит» автомобіль марки «Fiat Marea», реєстр.№RPR04409. Через поломку цього автомобіля не змогла його вчасно вивезти за межі митної території України. Віддала для ремонту цей автомобіль особі на імя ОСОБА_6, який пообіцяв відремонтувати автомобіль, а після ремонту придбати такий у неї (позивачки). Довірилась цій особі, оскільки отримала від неї передоплату у сумі 1200грн. Однак, зазначена особа своїх обіцянок не виконала. Коли у службовому приміщенні Львівської митниці давала пояснення з приводу причин не вивезення автомобіля, то вказала на обставини, наведені вище. Але на «прохання» посадових осіб Львівської митниці надала пояснення, що автомобіль здала в пункт прийому металобрухту в м.Мостиська Львівської області, оскільки працівники митниці пояснювали, що у неї (позивачки) відсутні документи щодо факту поломки автомобіля та передачі такого іншій особі.

Представник відповідача - Львівської митниці ДФС ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечив, покликаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях. Вважає, що оскаржувані постанови в справах про порушення митних правил винесені у відповідності до вимог чинного законодавства, в діях позивачки ОСОБА_1 наявні склади порушення митних правил, передбачені ч.3.ст.470, ст.485 МК України, а тому просить суд в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Треті особи - заступники начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були своєчасно та належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявилися, не повідомили про причини своїх неявок та не надіслали клопотань про відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Кожна особа, як вказується у ч.1 ст.24 МК України, має право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів доходів і зборів, їх посадових осіб та інших працівників, якщо вважає, що цими рішеннями, діями або бездіяльністю порушено її права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.529 МК України постанова митниці у справі про порушення митних правил може бути оскаржена до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, або до місцевого загального суду як адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

У ч.6 ст.530 МК України зазначається, що перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність субєктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року №2 встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із критеріїв, встановлених ч.3 ст.2 КАС України для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності, може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача.

У ч.2 ст.11 КАС України вказується, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Стаття 69 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Згідно з вимогами ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до ч.1 ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.7 ст.9 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Судом встановлено, що 05.02.2016 року старший державний інспектор ВМО №2 м/п «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_6 склав протокол за №0370/20909/16 про порушення позивачкою ОСОБА_1 митних правил.

На підставі вищевказаного протоколу 26.02.2016 року заступник начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 виніс постанову в справі про порушення митних правил №№0370/20909/16 , згідно з якою притягнув позивачку до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.470 МК України, та наклав на неї адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 8500 гривень.

Із вказаної постанови митного органу слідує, що згідно даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України 07.09.2014р. через м/п «Мостиська» Львівської митниці позивачка ОСОБА_1 ввезла на митну територію України в режимі «транзит» автомобіль марки «Fiat Marea», реєстр.№RPR04409, однак станом на 05.02.2016 року такий не вивезла за межі митної території України та у інший митний режим згідно законодавства не помістила.

У ст.90 МК України зазначається, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу.

За приписами глави 17 МК України ввезення товарів та транспортних засобів комерційного призначення у режимі «транзит» передбачає проведення їх митного оформлення з поданням письмової митної декларації із зазначенням найменування, строків вивезення, митниці призначення тощо.

Стаття 95 МК України встановлює строк транзитного перевезення: - для автомобільного транспорту 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності одного митного органу - 5 діб).

З врахуванням вищенаведеного, відповідно до чинного митного законодавства України, позивачка ОСОБА_1 зобов'язана була вивезти ввезений нею транспортний засіб особистого користування за межі митної території України в максимальний строк до 17.09.2014 року. Зазначених вимог, передбачених МК України, позивачка не виконала, а тому, на переконання суду, остання вчинила перевищення встановленого ст.95 МК України строку доставки транспортних засобів більше ніж на десять діб, тобто вчинила порушення митних правил, передбачене ч.3 ст.470 МК України.

Разом із цим, згідно з ч.1 ст.467 МК України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Диспозиція ч.1 ст.467 МК України містить перелік триваючих правопорушень (передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу), в який не входить порушення митних правил, передбачене ст.470 МК України.

Аналізуючи диспозицію ч.3 ст.470 МК України, суд вважає, що правопорушення, пов'язане з перевищенням встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних та інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, вважається вчиненим на одинадцятий день після настання строку доставки, передбаченого статтею 95 МК України.

З огляду на наведені обставини суд приходить до висновку, що вказане правопорушення не є триваючим, оскільки вважається закінченим із настанням конкретної календарної дати, а тому строки притягнення до адміністративної відповідальності слід обчислювати з моменту вчинення правопорушення.

Крім вищенаведеного, з цього приводу суд звертає увагу на наступне.

У ч.1 ст.7 МК України зазначається, що державну митну справу становлять, зокрема, запобігання і протидія контрабанді, боротьба з порушенням митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

Проведення передбаченого МК України митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється з використанням інформаційних технологій, у тому числі і заснованих на інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних системах, і засобів їх забезпечення (ч.1 ст.31 МК України).

Інформаційні ресурси митних органів складаються із відомостей, що містяться у документах, які надаються під час проведення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів та інших документах. Інформаційні ресурси митних органів це сукупність електронної інформації, що включає електронні дані, створені, оброблені та накопичені в інформаційних системах митних органів (ч.ч.1, 2 ст.33 МК України).

Глава 52 МК України регулює питання системи управління ризиками. У цій главі законодавець дає визначення поняттю що таке управління ризиками, визначає цілі застосування системи управління ризиками, вказуючи у п.1 ч.3 ст.361 МК України, що такими цілями є запобігання, прогнозування і виявлення порушень законодавства України з питань державної митної справи, а також визначає діяльність митних органів з оцінки та управління ризиками, покладаючи на митні органи виконання ряду завдань, передбачених ч.1 ст.363 МК України.

Підсумовуючи, суд приходить до висновку, що посадові особи Львівської митниці, маючи у своєму розпорядженні відповідні інформаційні системи, які давали і дають можливість своєчасно виявляти порушення митних правил, зокрема щодо порушення строків транзиту, належним чином не виконували свої посадові обовязки на цій ділянці роботи, а робили це несвоєчасно, вибірково, що в кінцевому результаті впливає на строки притягнення до відповідальності осіб, винних у вчиненні порушення митних правил, а в даному випадку щодо несвоєчасного виявлення вчиненого позивачкою правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України.

Враховуючи вищенаведене, суд не може погодитись з твердженням митного органу, що вчинене позивачкою ОСОБА_1 порушення митних правил, передбачене ч.3 ст.470 МК України, є триваючим, оскільки митний орган, маючи всі реальні, визначені законом, можливості передбачити ці ризики, запобігти їм, а в кінцевому результаті - припинити їх, однак цього, як вимагає МК України, не виконав, порушуючи при цьому принципи здійснення державної митної справи, а саме законності, додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб, заохочення доброчесності.

Щодо накладення на позивачку ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ст.485 МК України, то з даного приводу слід зазначити таке.

11.03.2016 року головним державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_7 складено також протокол про порушення митних правил №0902/20909/16. Даним протоколом констатовано, що позивачкою ОСОБА_1 порушено вимоги та обмеження, встановлені розділом V МК України (ОСОБА_7 17 «Транзит»), а саме здійснено використання автомобіля марки «Fiat Marea», реєстр.№RPR04409, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку із якими було надано такі пільги, чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України.

Сума несплачених ОСОБА_1 митних платежів відповідно до службової записки Управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Львівської митниці ДФС від 02.03.2016 року №431/13-70-25/46-ЕП, становить 88723,25 гривень.

На підставі вищевказаного протоколу, 25.03.2016 року заступником начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 винесено постанову в справі про порушення митних правил №0902/20909/16, якою позивачку ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 266169,75 грн.

Частина 1 ст.458 Митного кодексу України визначає, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред'явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Необхідно зазначити, що справа про порушення митних правил може бути заведена тільки в тому випадку, коли є достатні дані, які свідчать про наявність ознак правопорушення. Недопустимим є заведення справи про порушення митних правил на підставі припущень або відомостей про правопорушення, достовірність яких викликає сумніви. Коли порушується справа про порушення митних правил, слід також переконатися у відсутності обставин, які виключають провадження у справі. До таких обставин належать, зокрема, відсутність події та складу порушення митних правил. За наявності зазначених обставин протокол про порушення митних правил не складається. У випадках, коли провадження у справі все ж було розпочате, названі обставини є підставою для припинення провадження у справі.

Відповідно до ст.488 МК України провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про порушення митних правил №0902/20909/16 від 11.03.2016 року, на підставі якого в подальшому було винесено оскаржувану постанову, був складений головним державним інспектором відділу митного оформлення №4 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_7 на підставі відомостей, взятих з матеріалів іншої справи про порушення митних правил №0370/20909/16, розпочатої 05.02.2016 року за ознаками вчинення гр.ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а саме на підставі відомостей, взятих з її (позивачки) письмового пояснення від 05.02.2016 року, де вона (позивачка) зазначала, що нібито здала вищевказаний автомобіль в пункт прийому металобрухту в м.Мостиська, котрий був ввезений нею 07.09.2014р. на митну територію України в режимі «транзит».

При розгляді вищевказаних справ про порушення митних правил (ч.3 ст.470, ст.485 МК України), позивачці ОСОБА_1, як вважає суд, не було належним чином розяснено положення ст.63 Конституції України, зокрема щодо дачі показань, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення чи іншого правопорушення. Для дачі пояснень при розгляді справи про порушення митних правил №0902/209090/16 позивачка ОСОБА_1 хоча і викликалась, однак ніяких пояснень від неї ніхто не відбирав. Посадова особа митного органу взяла за основу пояснення позивачки дані нею 05.02.2016 року при розгляді іншої справи про порушення митних правил (ч.3 ст.470 МК України). Однак, відповідач, як вважає суд, таких доводів позивачки взагалі не перевіряв. Наведені обставини, окрім цього, свідчать і про порушення права позивача на захист при розгляді даної справи та про порушення посадовими особами Львівської митниці вимог ст.ст.489, 495, 526 МК України.

Крім того, в ході розгляду даної адміністративної справи представник відповідача в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови не представив суду достатніх та належних доказів, які б спростовували чи підтверджували вищевказані обставини, на які покликається позивачка, та не надав суду доказів того, що вищевказаний транспортний засіб дійсно було здано позивачкою в пункт прийому металобрухту, тобто використано з метою ухилення від сплати митних платежів, і що саме такими мотивами керувалася позивачка, ввозячи 07.09.2014р. на митну територію України в режимі «транзит» вищевказаний автомобіль.

Єдиним доказом, на підставі якого встановлено винуватість позивачки у вчиненні інкримінованого їй адміністративного правопорушення, є протокол про порушення митних правил, складений на підставі відомостей, взятих з матеріалів іншої справи про порушення митних правил за №0370/20909/16, розпочатої 05.02.2016 року за ознаками вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.470 МК України, а саме із наданих нею письмових пояснень від 05.02.2016 року.

Однак, позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечила викладене нею у вищевказаних поясненнях (щодо здачі автомобіля в пункт прийому металобрухту), зазначивши, що такі пояснення давала на «прохання» працівника митниці, а докази, які б спростовували чи підтверджували обставини, на які вона покликається, відповідач в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України суду не надав. Інші докази, передбачені ст.495 МК України, на основі яких встановлено вину позивачки у вчиненні інкримінованого їй порушення митних правил, передбачених ст.485 МК України, в матеріалах справи відсутні.

При цьому слід зазначити, що протокол про порушення митних правил є основним джерелом доказів. Проте, він може бути визнаний таким лише за умов: по-перше, коли протокол складений уповноваженою посадовою особою митних органів; по-друге, складений не пізніше термінів, передбачених для накладення адміністративного стягнення; по-третє, зміст протоколу відповідає усім вимогам, передбаченим ст. 494 МК України.

В порушення вимог ст.494 МК України у протоколі про порушення митних правил від 11.03.2016р. не зазначено місце та час вчинення порушення митних правил. У даному протоколі міститься лише посилання на відомості, взяті з письмових пояснень ОСОБА_1 від 05.02.2016 року, та зроблено висновок, що нею "порушено вимоги та обмеження, встановлені розділом V МК України (ОСОБА_7 17. «Транзит»), а саме здійснено використання товару - автомобіля марки «Fiat Marea», реєстр.№RPR04409) стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у звязку із якими було надано такі пільги, чим вчинено протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів». У цьому ж протоколі не зазначено того, що посадовою особою митного органу достовірно встановлено факт здачі позивачкою у пункт прийому металобрухту в м.Мостиська вищевказаного автомобіля, місце та час здачі такого, тощо.

Крім того, суд звертає увагу на те, що одним з елементів, які необхідно встановити при розгляді справи про порушення митних правил, є наявність в діях особи, якій інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, вини щодо його вчинення.

Стаття 485 МК України визначає дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів. До таких дій диспозиція даної статті відносить, зокрема, використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, за що позивача притягнуто до відповідальності за порушення митних правил.

Суд зазначає, що обов'язковою ознакою диспозиції наведеної статті є умисне вчинення особою зазначеного діяння та наявність зазначеної мети - ухилення від сплати митних платежів.

Враховуючи наведені положення закону, суд вважає, що заступник начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 при розгляді справи про порушення митних правил №0902/20909/16 зобовязаний був належними чином зясувати факт здачі позивачкою в пункт прийому металобрухту вищевказаного автомобіля, чи такий дійсно мав місце, час та місце вчинення правопорушення, чи дійсно такі дії були спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, відібрати більш детальні пояснення у позивачки, перевірити обставини, на які вказує позивачка, врахувати вищенаведене та відповідно до встановлених фактів дати правильну юридичну оцінку діям позивачки. Однак, вказаних обставин у порушення вимог ст.489 МК України посадовою особою Львівської митниці не зясовано, тобто оскаржувана постанова винесена без урахування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов'язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Стаття 8 Митного кодексу України визначає принципи здійснення державної митної справи. Так, відповідно до п. 3 та п.7 ч.1 цієї статті державна митна справа здійснюється на основі принципів законності та презумпції невинуватості, а також додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Приймаючи до уваги усе вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що протиправність дій позивачки ОСОБА_1 та наявність в її діях складу порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України, відповідачем не доведені. Оскаржувана постанова винесена без повного та всебічного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та правильної кваліфікації вчиненого правопорушення, без доведення наявності у позивачки умислу на вчинення такого діяння та наявності мети, зазначеної у ст.485 МК України, а також із порушенням принципів законності та презумпції невинуватості, передбачених п.3 ч.1 ст.8 МК України. В порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України, відповідачем в ході розгляду даної справи не представлено достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови, доводи позивачки не спростовано. А відтак прийняте рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності суд вважає передчасним та необґрунтованим у звязку з відсутністю достатніх даних про вчинення нею правопорушення. Наведені обставини відповідно до ст.531 МК України є підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, а тому вимоги позивачки слід задовольнити, оскаржувану постанову необхідно визнати незаконною та скасувати таку, а справу провадженням - закрити.

Згідно ст.531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: - відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; - необ'єктивність або неповнота провадження у справі або необ'єктивність її розгляду; - невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; - винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; - неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; - накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Згідно положень ст.288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

В той же час, при поданні вищевказаного адміністративного позову позивачкою ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в сумі 551,21 гривень, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією ПАТ «Приватбанк» №0.0.530888231.1 від 04.04.2016 року.

В судовому засіданні позивачкою подано клопотання, в якому остання просить на підставі ст.7 Закону України «Про судовий збір» повернути їй суму сплаченого нею судового збору у розмірі 551,21 гривень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на те, що позивачка ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання даного адміністративного позову, а також те, що позивачка звернулася до суду із відповідним клопотанням, тому є всі підстави для повернення останній сплаченої нею суми судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 6, 11, 12, 69-71, 86, 158 163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_4 від 26.02.2016 року у справі про порушення митних правил №0370/20909/16 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.3 ст.470 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 500 (пятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч пятсот) гривень, а провадження у справі закрити.

Скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС ОСОБА_5 від 25.03.2016 року у справі про порушення митних правил №0902/20909/16 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст.485 МК України та накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 266169,75 гривень, а провадження у справі закрити.

ОСОБА_8 ОСОБА_9 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 21 копійку зайво сплаченого нею судового збору згідно з квитанцією ПАТ «Приватбанк» №0.0.530888231.1 від 04.04.2016 року, що надійшли на рахунок №0252 у ГУДКСУ у Львівській області, МФО 825014, код отримувача - 37929037.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду (м.Львів, вул.Саксаганського, 13) через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення постанови, а в разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Я.Є. Стецик

З оригіналом згідно:

Суддя Я.Є. Стецик

Постанова набрала законної сили:

«___» ______________ 20 р.

Суддя Я.Є. Стецик