Справа № 591/1428/16-а
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 р. Справа № 591/1428/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П. ,

при секретарі судового засідання Антипенко В.А.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 23.05.2016р. по справі № 591/1428/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА

Позивач звернулась до Зарічного районного суду м. Суми з вказаним позовом, в якому просила: поновити строк для захисту порушеного права, визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати їй пенсії з 01 червня 2015 року, зобов'язати відповідача відновити їй виплату пенсії з 01.06.2015 року до 05.12.2015 року та провести сплату заборгованості.

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 23.05.2016 року у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких наполягаючи на законності та обґрунтованості постанови суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті постанови, норм матеріального права, просила скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позов, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Перевіривши правову оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, проаналізувавши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач знаходиться на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в м. Суми та отримує пенсію за віком на пільгових умовах з 1997 року.

З 15.01.2015 року по 04.12.2015 року позивач працювала на посаді заступника голови Сумської обласної ради, що є посадою, яка дає право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законами України, в тому числі «Про державну службу», а тому виплата їй пенсії була припинена з 01.04.2015 року на підставі Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

У грудні 2015 року позивач звернулася до УПФУ м. Суми із заявою про поновлення виплати їй пенсії, зазначивши підставою поновлення своє звільнення з посади та надавши копію трудової книжки.

Рішенням відповідача від 16.12.2015 року виплата пенсії позивачу поновлена з 05.12.2015 року та проведений відповідний перерахунок пенсії.

14.03.2016 року позивач звернулася до відповідача із заявою про поновлення їй виплати пенсії з 01.06.2015 року у зв'язку з тим, що з вказаної дати відпали підстави для припинення виплати пенсії.

22.03.2016 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для поновлення виплати їй пенсії з 01.06.2015 року, оскільки виплата їй пенсії була правомірно припинена з 01.04.2015 року на підставі Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

28 березня 2016 року позивач звернулася з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог у зв'язку з тим, що позивач з 15.01.2015 року по 04.12.2015 року працювала на посаді заступника голови Сумської обласної ради, а тому виплата їй пенсії була правомірно припинена з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року на підставі Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення». Окрім того, позивач, достовірно знаючи про припинення виплати їй пенсії з 01.04.2015 року і не відновлення виплати з 01.06.2015 року, із заявою про поновлення виплати їй пенсії з посиланням на п. 5 Прикінцевих положень Закону України № 213-УІІІ звернулась до відповідача лише 14.03.2016 року.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Конституцією України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2 ст.6).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч.2 ст.19).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 47 цього Закону, пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, внесено зміни до статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких установлено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «;Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Виключення з указаного правила становлять лише інваліди I та II груп, інваліди війни III групи та учасники бойових дій, особи, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави стверджувати про наступний порядок їх правового застосування: у разі, якщо особа, якій призначено пенсію, працює на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними законами («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), станом на 01 квітня 2015 року, починаючи з цієї дати до кінця 2015 року виплата пенсії їй не проводиться.

Пунктом 5 Прикінцевих положень вищевказаного Закону передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято, з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), є скасованими.

Тобто, правові норми, які надавали право особі, яка працює на посаді державного службовця, судді та інших визначених посадах, на призначення пенсії або щомісячного довічного утримання, припинили дію, починаючи з 01 червня 2015 року.

Таким чином, починаючи з указаної дати на позивача не поширюються встановлені частиною першою статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII) обмеження щодо виплати пенсії, адже з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами. На даний час особам, які працюють на посадах, визначених згаданими спеціальними Законами, пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тому, з 01 червня 2015 року відсутні правові підстави для невиплати позивачу пенсії.

Такий висновок щодо правового застосування норм частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Прикінцевих положень Закону від 02 березня 2015 року №213-VIII відповідає правовій позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 26 серпня 2015 року (адміністративна справа № 202/4641/15-а).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 внесені зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відповідно до яких тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", «;Про прокуратуру", «Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що відповідачем як органом, на який законом покладено обов'язок з виплати пенсій, внаслідок порушення норм чинного законодавства, допущено по відношенню до позивача протиправну бездіяльність, що виявилася у нездійсненні останній відповідних виплат за період з 01.06.2015р. до 05.12.2015р.

Однак, колегія суддів зазначає, що виниклі у зв'язку з цим спори мають вирішуватися з урахуванням норм процесуального права, - статей 99, 100 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до положень частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, в даному випадку для звернення до адміністративного суду у цій справі встановлюється шестимісячний строк, який обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 28.03.2016 року звернулася до суду з даною позовною заявою та просила поновити строк для звернення до суду щодо зобов'язання відповідача відновити їй виплату пенсії з 01.06.2015 року, оскільки про порушення пенсійних прав їй стало відомо лише в березні 2016 року із засобів масової інформації.

Однак, колегія суддів не вважає зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду поважними, оскільки позивач, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, зазначала, що саме з 01 червня 2015 року відсутні перешкоди для виплати їй пенсії.

А Закони України, в тому числі Закон України № 213-VIII від 02.03.2015, є загальнодоступними, а тому з 01 червня 2015 року робота на займаній позивачем посаді не дає права на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених спеціальними Законами, оскільки до 01 червня 2015 року закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах не прийнято і з указаного дня норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до спеціальних Законів («Про державну службу», «Про судоустрій і статус суддів» та інші), є скасованими.

З позовної заяви та матеріалів справи не вбачається, що позивач пропустила строк для звернення до суду з поважних причин, оскільки поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

А відповідно до ч.1 ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення з позовом до суду щодо зобов'язання відповідача відновити їй виплату пенсії з 01.06.2015 року, що є підставою для залишення частини позовних вимог з 01.06.2015 року по 27 вересня 2015 року без розгляду.

Таким чином, враховуючи дату звернення позивача до суду, шестимісячний строк на звернення до суду з позовом та період, за який позивач просить суд захистити її права, позовні вимоги за період з 01 червня 2015 року по 27 вересня 2015 року підлягають залишенню без розгляду на підставі ч. 1 ст. 100 КАС України.

Враховуючи викладене, виплата раніше призначеної пенсії позивачу підлягає поновленню з 28.09.2015р. до 05.12.2015р., а відмова відповідача у поновлені є протиправною.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального та процесуального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за подання позову сплатила судовий збір у розмірі 551,21 грн., а за подання апеляційної скарги сплатила судовий збір у розмірі 606,33 грн.

У зв'язку з тим, що позов позивача фактично задоволено в розмірі 1/3 частини від позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати відповідно до задоволених вимог, а саме: витрати за подання позову - 183,74 грн. та за подання апеляційної скарги - 202,11 грн., а всього 385,85 грн.

Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п. 4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 23.05.2016р. по справі № 591/1428/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо відмови ОСОБА_2 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії з 28.09.2015 року до 05.12.2015 року.

Зобов'язати Сумське об'єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області поновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії з 28.09.2015 року до 05.12.2015 року.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання неправомірними дій та зобов'язання відновити їй виплату пенсії за період з 01 червня 2015 року по 27 вересня 2015 року - залишити без розгляду.

Стягнути з Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 сплачений нею за подання позовної заяви судовий збір в розмірі 183,74 грн. та за подання апеляційної скарги судовий збір в розмірі 202,11 грн., а всього судовий збір в загальній сумі 385,85 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі - з 07.07.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Лях О.П.