Справа № 820/7650/15
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2016-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2016 р. № 820/7650/15

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цибульник Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Індустріальної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, третя особа - Харківська обласна дирекція публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль", про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Індустріальної обєднаної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області, в якому просить суд визнати неправомірними дії податкового органу та скасувати податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 28.05.2015 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2015 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2015 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016 касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково; постанову Харківського окружного адміністративного суду від 22.09.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2015 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомленнярішення ґрунтуються на помилковому судженні субєктів владних повноважень, що викладені в акті перевірки, а тому підлягає скасуванню.

Відповідач, Індустріальна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, проти позову заперечував, зазначив, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, висновки якого стали підставою для винесення спірного податкового повідомлення-рішення, у зв'язку із чим просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа - Харківська обласна дирекція публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль", у судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що на підставі п.п.20.1.1 п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20. п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ та наказу Індустріальної ОДПІ м. Харкова від 01.04.2015 №537 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_3 з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства за 2012 рік.

За результатами перевірки контролюючим органом складено акт №1596/20-36-17-02-11/НОМЕР_2 від 16.04.2015.

Перевіркою встановлено порушення ОСОБА_3 пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України в частині невиконання обовязку включення до сукупного оподаткованого доходу доходів у вигляді додаткового блага від юридичної особи та несплати податку на доходи фізичних осіб у сумі 41528,96 грн.

На підставі акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № від 28.05.2015, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 51911,20 грн, у тому числі за основним платежем - 41528,96 грн, штрафні (фінансові) санкції у розмірі 10382,24 грн.

Підставою для винесення вказаного податкового повідомлення-рішення послугував висновок контролюючого органу про порушення податкового законодавства, зроблений на підставі даних, отриманих від ПАТ "ОСОБА_4 Аваль", про що свідчать про анулювання (прощення) заборгованості за кредитним договором № 014/0465/82/0008763 від 23.10.2008 на загальну суму 245550,38 грн.

Так, із матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ПАТ "ОСОБА_4 Аваль" укладено договір про припинення зобовязань від 13.07.2012 за кредитними договором №014/0465/82/0008763 від 23.10.2008, відповідно до умов якого позивачу анульовано суму боргового зобовязання за кредитним договором №014/0465/82/0008763 від 23.10.2008 у розмірі 245550,38 грн.

Згідно до умов укладеної угоди, позивач попереджений про те, що інформація про суму боргу буде включено ПАТ "Райффайзен Банк" до податкового розрахунку сум доходів, нарахованих на користь фізичних осіб, та позивач зобовязаний самостійно подати до податкового органу декларацію про отриманий дохід та сплатити податок з доходів фізичних осіб.

Відповідно до пп.14.1.54 Податкового кодексу України доходом з джерелом його походження з України є будь-який дохід, отриманий резидентом або нерезидентом, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України, її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Згідно з п.162.1 ст.162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

За змістом п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (пп.164.1.2 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України).

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. "д" пп.164.2.17 Податкового кодексу України до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу включається сума боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов'язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку - боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощення) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано (прощено), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що обов'язок щодо самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: а) отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б) надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в) включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г) відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

За визначенням пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами цього Кодексу).

Відповідно до п.п.14.1.56 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до п.3.3. Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010року №1020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2011року за №46/18784, у графі 3 "Сума виплаченого доходу" відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Таким чином, з урахуванням наведених положень податкового законодавства, судом встановлено, що основною ознакою доходу платника податку, як об'єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, у тому числі, у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі, а тому прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником такої суми.

Між тим, до доходів взагалі, та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку, та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Отже, із суми прощеної (анульованої) заборгованості за кредитним договором доходом ОСОБА_3 може вважатися лише та сума, яка фактично була надана їй банком у вигляді кредиту, тобто тіло кредиту, а штрафні санкції за неналежне виконання умов договору у вигляді пені, які нараховані банком відповідно до умов договору, та анульовані за його рішенням, не можуть вважатися доходом платника податків, що підлягає оподаткуванню податком з доходів фізичних осіб.

На день укладення договору про припинення зобовязань від 13.07.2012 за кредитними договором №014/0465/82/0008763 від 23.10.2008 між позивачем та третьою особою, розмір непогашеної заборгованості складав 245550,38 грн, з яких: сума кредиту - 37593,43 грн; відсотки, нараховані за користування кредитом - 23564,13 грн; пеня по кредиту - 184392,82 грн.

Таким чином, скасовані ОСОБА_3 банком відсотки, нараховані за користування кредитом у сумі 23564,13 грн та пеня по кредиту у сумі 184392,82 грн не є доходом, отриманим як додаткове благо.

Судом встановлено, що визначаючи у спірному податковому повідомленні-рішенні № НОМЕР_1 від 28.05.2015 року суму податкового зобов'язання по податку на доходи фізичних осіб, фахівцями відповідача взято за основу грошові кошти у розмірі 245550,38 грн, з яких: сума кредиту - 37593,43 грн; відсотки, нараховані за користування кредитом - 23564,13 грн; пеня по кредиту - 184392,82 грн, тобто суми, котрі також містять у собі штрафні санкції за неналежне виконання умов договорів у вигляді пені, які нараховані банком відповідно до умов правочинів, та анульовані за його рішенням.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст.605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Нарахування пені та штрафів є лише засобом забезпечення виконання основного зобов'язання перед третьою особою - банком.

Отже, з урахуванням наведе6ного, суд дійшов висновку, що пеня, яка була нарахована боржнику (позивачу) внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов'язання за кредитним договором, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку. До того ж, не є доходом, отриманим позивачем як додаткове благо, оскільки на відміну від суми кредиту, що надається безпосередньо позичальнику, неустойка (в тому числі у вигляді пені) ним не отримується, та вказана сума стягується на розсуд самого банку.

Аналогічні правові висновки наведені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 23.02.2016р. №К/800/46868/15, №К/800/53784/15, від 01.03.2016р. №К/800/5293/15, від 08.12.2015р. №К/800/36455/15.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає помилковими посилання органу доходів і зборів на положення абз. д) пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України і не може їм суперечити.

Таким чином, в порушення абз. "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VI зі змінами та доповненнями, фізичною особою ОСОБА_3 занижено до сплати в бюджет податок на доходи з фізичних осіб у сумі 6176,28 грн ( 1609,5 грн.+4566,78 грн.), а відповідно штрафна (фінансова) санкція дорівнює 1544,1 грн ( 6176,28 грн.*25%).

А тому, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Індустріальної обєднаної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 28.05.2015 року підлягає скасування в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 44190, 82 грн, у тому числі за основним платежем - 35352,68 грн, штрафні (фінансові) санкції у розмірі 8838,14 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_3 є обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з підстав викладених вище.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Індустріальної обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, третя особа - Харківська обласна дирекція публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Аваль", про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Індустріальної обєднаної Державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Міндоходів у Харківській області № НОМЕР_1 від 28.05.2015 року в частині збільшення суми грошового зобовязання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 44190,82 грн, у тому числі за основним платежем - 35352,68 грн, штрафні (фінансові) санкції у розмірі 8838,14 грн.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 29 червня 2016 року.

Суддя Р.В. Мельников