Справа № 209/1979/16-а
Суддя: Багбая Є. Д.
Дата ухвалення: 2016-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

№ 209/1979/16-а
Провадження № 2-а/209/60/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2016 р. Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області Багбая Є.Д., як суддя місцевого адміністративного суду розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення комісії по розгляду звернень громадян Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про відмову у призначенні і виплаті судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити призначення нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 з 22 червня 1987 року працювала на посаді судді Брежнєвського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, а з 09.04.1990 року на посаді судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. 14 січня 2016 року позивач подала до Вищої ради юстиції України заяву про відставку з посади судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська відповідно до п.9 ч.5 ст. 126, ст.. 131 Конституції України та статті 120 Закону України « Про судоустрій і статус суддів». Того ж дня, тобто 14 січня 2016 року позивач подала до Верховної Ради України заяву про відставку з посади судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська відповідно до п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України. Станом на 14 січня 2016 року, згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, Позивач - суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська мала стаж роботи судді повних 28 років. За результатами розгляду питань порядку денного 04.02.2016 року на засіданні Вищої ради юстиції прийнято рішення про внесення до Верховної Ради України подання про звільнення Позивача у відставку. 19 квітня 2016 року Верховною Радою України прийнята постанова № 1120 - УШ про звільнення Позивача з посади судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до вищезазначеної постанови Верховної Ради України, наказом голови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 травня 2016 року № 24-к Позивача відраховано зі штату суду з 13.05.2016 року. 19 травня 2016 року Позивач звернулася до Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та надала усі необхідні документи. Рішенням комісії по розгляду звернень громадян Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від № 4 від 25 травня 2016 року Позивачу було відмовлено у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці зі ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки з 1 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення спеціальних пенсій в тому числі і Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Підстава: п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03. 2015 року № 213-V11. Позивач вважає вище зазначене рішення Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови у призначенні Позивачу щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці неправомірним і просить визнати протиправним рішення комісії по розгляду звернень громадян Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 4 від 25 травня 2016 року про відмову у призначенні і виплаті судді у відставці ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання. Зобов'язати Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про заробітну плату починаючи з 14 травня 2016 року, без обмежень максимальним розміром, стягнути понесені позивачем судові витрати за сплату судового збору.

Ухвалою судді від 2 червня 2016 року відкрито скорочене провадження.

9 червня 2016 року від Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області надійшли заперечення проти позову, в яких відповідач заперечує проти задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно до ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняття нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів.

Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

Також у цьому рішенні Конституційній суд України визнав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня.

В рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2007 року № 4-рп/2007 також зазначено, що довічне грошове утримання судді це особлива форма забезпечення суддів, яка виражається у гарантованій державою щомісячній , звільненій від сплати податків, грошовій виплаті, що забезпечує їх належним матеріальним утриманням. Особливість щомісячного грошового утримання полягає у правовому регулюванні, а також джерелах його фінансування, які визначені у Конституції України та спеціальному законі України « Про статус суддів» . Не можуть бути скасовані чи звужені іншими нормативними актами України гарантії незалежності суддів, в тому числі гарантії їх матеріального та соціального забезпечення. Це положення узгоджується з ч.3 ст. 22 Конституції України.

Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про Закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність на неупередженість ( пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді ( пункт 6.4).

Це підтверджується й міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з п.54 Рекомендацій СМ Rec(2010) 12 Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки ( Рекомендація № СМ Rec(2010)12)» оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їх рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки та догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод ( 4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року та в низці інших міжнародних документів, а саме: основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного підтримання Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Радою ООН.

Тож, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних ( законних) очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади ( відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Відповідно до п.9 ч.5 ст. 126 Конституції України, суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням. При цьому звільнення судді відбувається за наявності в судді відповідного стажу роботи, який визначено в статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а також подання суддею заяви, яка є підтвердженням справжнього і вільного ( без стороннього впливу чи примусу) волевиявлення судді на реалізацію ним права на відставку.

Зазначене вбачається також і з рішення Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2103 відповідно якому відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді суді. Наслідком відставки є зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання.

Тобто, за наявності відповідного стажу суддя має право звернутися із заявою про вихід у відставку до Вищої ради юстиції ( ст. 31 Закону України « Про вищу раду юстиції»). Відповідно до п.4 параграфа 2.1. розділу ІІ Регламенту Вищої ради юстиції розгляду цього питання включає в себе з'ясування дійсного волевиявлення судді, яки подав заяву про відставку, з метою перевірки відсутності стороннього впливу на суддю або примусу.

Згідно з п. 14 ч.1 ст. 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, в тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України « Про судоустрій і статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру довічного утримання.

Починаючи з 1992 року держава Україна на конституційному ( п.п.2,9, ч.5 ст. 126 Основного Закону України) та законодавчому ( ст. 43 Закону України № 2862-ХП, ст. 138 Закону № 2453 V1, ст. 141 Закону № 2453- V1 у редакції Закону 192- V111) рівнях гарантувала право судді на відставну та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років, виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року № 192- V111 « Про забезпечена права на справедливий суд», яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року № 2453- V1 « Про судоустрій і статус суддів».

Частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453- V1 в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192- V111 « Про забезпечення права на справедливий суд» передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на два відсотка заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до Закону № 213- V111 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказана частина набула нового змісту, згідно з яким:

1). щомісячне довічне грошове утримання виплачується в розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді;

2). вилучено речення щодо можливості перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді в разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Частиною 5 Закону України № 213 - V111 встановлено обмеження щомісячного довічного грошового утримання до розміру 60% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді до десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, а також вилучення права на перерахунок пенсії суддів загальної юрисдикції.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень вказаного Закону, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року взагалі скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/ щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України « Про державну службу», Про прокуратуру», « Про судоустрій і статус суддів»…..

Частиною першою статті 126 Основного Закону України передбачено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

Зазначений конституційний принцип знайшов відображення і в положеннях Закону № 2453- V1 у редакції Закону № 192 - V111.

Так, у пунктах 8, 11 частини четвертої статті 48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку.

Крім того, частиною шостої статті вказаної норми права передбачено, що при прийнятті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Тобто гарантії незалежності суддів не можуть бути звужені чи скасовані під час прийняття нових законів в внесення змін до чинних, про що неодноразово наголошено у правових позиціях Конституційного суду України ( зокрема, у рішеннях від 03.06.2013 року № 3-рп/2013, від 22 травня 2008 року № 10-рп,2008, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

З урахуванням викладеного саме первинна редакція Закону № 2453- V1 у редакції Закону № 192-V111 у частині забезпечення гарантій незалежності суддів відповідала положенням Конституції України.

Між тим, положеннями статті 141 Закону № 2453- V1 у редакції Закону № 213 - V111, якими встановлені обмеження рівня матеріального забезпечення суддів у відставці, а також прикінцевими положеннями Закону суттєво порушуються конституційні гарантії суддів, в тому числі і гарантії позивача. Вказані положення суперечать конституційним нормам, а саме ст.ст. 8, 21, 22 Конституції України.

Крім того, «Прикінцеві положення» Закону носять загальний характер, прийняті під умовами неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних на загальних підставах і фактично не скасовують норми ст. 141 спеціального Закону України « Про судоустрій і статус суддів» від 12.02.2015 року № 2453- V1 у редакції Закону № 192- V111,частиною другою якої передбачено право на отримання щомісячного довічного грошового утримання для судді у відставці.

Із правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 14 від 03.07.2015 року, у Конституційному поданні щодо невідповідності деяких положень Закону України № 213 - V111 від 02.03.2015 року Конституції України в частині скасування щомісячного довічного грошового утримання з 1-го червня 2015 року, викладених у прикінцевих положеннях цього закону, вбачається наступне: Законодавча зміна щодо визначення правового та матеріально - соціального захисту судді повинна буди визначена у спеціальному законі, яким є Закон України « Про судоустрій а статус суддів». Тобто при вирішенні питання про наявність права на відставку та щомісячного довічного грошового утримання діють норми вказаного закону а не інші нормативні акти.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 03 липня 2015 року № 14 порушено питання щодо відповідності ( конституційності) положень частини третьої, абзацу четвертого та речення першого абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453 - V1 № Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192- V111 « Про забезпечення права на справедливий суд» у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу 1, пункту 5 розділу 111 « Закону України від 2 березня 2015 року № 213 - V111 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини першої статті 21, частини першої, пунктів 2,9 частини п'ятої статті 126 Конституції України.

Із наведеного випливає, що Закон України від 2 березня 2015 року № 213 - V111 « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» не може суперечити рішенню Конституційного суду від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Зазначені вище позиції також підтверджені рішенням Конституційного Суду України від 8.06.2016 року № 4-рп/2016 за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України „Про судоустрій і статуссуддів" та положень пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу ІІІ „Прикінцеві положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України „Про судоустрій і статус суддів".

Положення Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже вимоги позивача є обґрунтованими та його право може бути захищене шляхом визнання протиправним рішення комісії по розгляду звернень громадян Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про відмову у призначенні і виплаті судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити призначення нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на відставку на дату звільнення становить повні 28 років, та згідно з положеннями ч.3 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року з урахуванням вищезазначених Рішень Конституційного Суду України, позивач має право на призначення їй щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, згідно з положенням ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та довідки судової адміністрації починаючи з 14 травня 2016 року, без обмежень максимальним розміром.

Згідно ст. 256 КАС України Негайно виконуються постанови суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Згідно ст. 94 КАС України Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

На підставі статей 19, 22, 125 Конституції України, рішень Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп, від 8.06.2016 року № 4-рп/2016 року , керуючись статями 9, 11, 71, 94, 99, 100, 106, 158-162, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання протиправним рішення комісії по розгляду звернень громадян Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про відмову у призначенні і виплаті судді у відставці щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити призначення нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці - задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення комісії по розгляду звернень громадян Дніпродзержинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області № 4 від 25 травня 2016 року про відмову у призначенні і виплаті судді у відставці ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Дніпродзержинське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про заробітну плату починаючи з 14 травня 2016 року, без обмежень максимальним розміром.

Постанову у межах суми стягнення за один місяцьдопустити до негайного виконання.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати щодо сплати судового збору в сумі 551 гривня 21 копійка.

Постанова може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції Дніпропетровської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови сторонами по справі.

Суддя Є.Д. Багбая