Справа № 813/400/16
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Справа № 876/3904/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В.М.,

суддів Рибачука А.І.,Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання Бадівської О.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Стецьків Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, стягнення коштів та зобов'язання вчинити дії.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 9720,63 грн., 3% річних у сумі 702,52 грн., суму інфляції у розмірі 6343,84 грн., стягнути відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000 грн., а також зобов'язати Головне управління ДФС у Львівській області провести нарахування щомісячної премії за період 2010-2011років та виплатити її в повному розмірі, стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13.09.2012 року до дня постановлення рішення суду та компенсацію частини втраченої заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Позивач посилався на те, що службовими особами ДПС у Львівській області та Головного управління ДФС у Львівській області за один і той самий період були видані довідки про нараховану заробітну плату з різними показниками, на підставі яких йому нараховувалась пенсія державного службовця у меншому розмірі, а тому в результаті таких дій внаслідок недоплати пенсії йому заподіяна матеріальна шкода у розмірі 9720,63 грн. та моральна шкода в розмірі 150 000 грн. Крім того, відповідач безпідставно його позбавляв щомісячної премії, безпідставно занижував її розмір за період 2010-2011 років, чим порушив умови колективного договору, положення про нарахування та виплату премії.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 року позивачу в задоволенні позову відмовлено.

Постанову суду першої інстанції оскаржив ОСОБА_1, який в апеляційній скарзі просить її скасувати та прийняти нову постанову про повне задоволення його позовних вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що внаслідок не включення відповідачем до довідок для призначення пенсій всіх додаткових виплат, в тому числі матеріальної допомоги на оздоровлення, допомоги на вирішення соціально-побутових питань, а також індексації заробітної плати йому було недоплачено пенсію по інвалідності за період з вересня 2012 року по січень 2014 року, що і складає розмір заподіяної йому матеріальної шкоди, яку повинен відшкодувати відповідач, який подав органу Пенсійного фонду неналежні документи про розмір його заробітної плати та інших доходів.

Крім того, суд не врахував, що відповідач незаконно позбавив його премії, а за деякі місяці занизив її розмір, зокрема, за грудень 2009 року, січень, березень, травень, серпень, вересень, жовтень, грудень 2010 року, січень, травень, червень 2011 року, та безпідставно не зобов'язав відповідача здійснити ці виплати, не стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13.09.2012 року, оскільки присуджена за рішенням суду сума заробітної плати підлягає компенсації в зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Більше того, судом не було враховано, що в 2011 році він, позивач, був визнаний інвалідом 3 групи, проте незважаючи на висновки МСЕК, відповідач неодноразово направляв його в службові відрядження, внаслідок чого в нього погіршився стан здоров'я, в 2012 році він отримав 2 групу інвалідності, після чого був звільнений з роботи. Оскільки втрата працездатності була зумовлена незадовільними умовами праці та моральними переживаннями суд безпідставно не стягнув в його користь відшкодування за моральну шкоду.

Вислухавши суддю-доповідача, апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, представника відповідача, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а постанову суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

В справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 проходив публічну службу у ДПС у Львівській області, а 13.09.2012 звільнений з посади старшого державного податкового ревізор-інспектора ДПС у Львівській області за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію по інвалідності.

17.09.2012 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності відповідно до чинної на той час ст. 37 Закону України "Про державну службу". Розмір пенсії обчислено згідно довідок про складову заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Встановлено, що ДПС у Львівській області видано довідки про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» від 17.09.12 № 05-32/291 за період з квітня 2010 року по квітень 2011 року включно та від 05.11.12 № 05-32/342 за період з квітня 2005 року по березень 2006 року включно. Як видно з вказаних довідок у графі «інші виплати» службовими особами ДПС у Львівській області проставлено нульові показники.

Цим же податковим органом видано довідку від 04.07.14 № 05-32-171 про складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» за період з липня 2005 року по червень 2010 року включно, з якої видно, що у графі «інші виплати» службовими особами Головного управління ДФС у Львівській області відображена сума 28800,82 грн. та зазначено, що вона включає індексацію заробітної плати на суму 4171,94 грн., матеріальну допомогу для оздоровлення на суму 12616,56 грн. та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань на суму 12012,32 грн.

Оскільки службовими особами ДПС у Львівській області та Головного управління ДФС у Львівській області за один і той самий період були видані довідки про нараховану заробітну у плату з різними показниками, позивач вважає, що в результаті таких дій йому завдана матеріальна шкода у розмірі 9720,63 грн. (вересень 2012р. в сумі 339,10 грн. (598,41грн. : 30 дн. х 17дн.), жовтень 2012р. по грудень 2013р. в сумі 8976,15 грн. (598,41 грн. х 15м.) та січень 2014р. в сумі 405,38 грн.(598,41 грн. - (3032,32 грн.-2839,29 грн.).

Крім того, позивач вважає, що внаслідок незадовільних умов праці у відповідача йому завдана моральна шкода в розмірі 150 000 грн., яку той зобов'язаний відшкодувати.

Розглянувши позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та прийнявши по них рішення, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги випливають з проходження позивачем публічної служби, тому підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може.

Відповідно до ч.2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Згідно з ч.3 цієї ж статті не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Суд не взяв до уваги, що вимоги позивача відшкодувати шкоду (матеріальну та моральну) заявлені в справі як чисті вимоги, які не пов'язані з вимогами визнати протиправними дії чи бездіяльність відповідача як суб'єкта владних повноважень, внаслідок яких така шкода заподіяна позивачу.

Зазначені вимоги позивача не випливають з прийняття позивача на публічну службу, її проходження та звільнення з такої служби.

Як на правову підставу позову позивач посилається на положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, обґрунтовуючи вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, позивач посилається на ч.2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач не ставить питання про визнання дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень щодо незабезпечення належних умов праці, що призвело до завдання моральної шкоди.

Отже, в названих спірних правовідносинах між сторонами виник цивільно-правовий спір, який не підлягає розгляду в суді адміністративної юрисдикції, оскільки не має ознак публічно-правового спору.

За таких обставин постанова суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування шкоди (матеріальної та моральної) підлягає скасуванню з закриттям провадження в справі в частині цих вимог, оскільки вони не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Що стосується позовної вимоги позивача про зобов'язання відповідача провести нарахування щомісячної премії за період 2010-2011 років та виплатити її в повному розмірі, то суд першої інстанції прийняв по ній рішення з дотриманням норм законодавства.

Зокрема, порядок та розміри преміювання працівників визначаються у положенні про преміювання відповідного органу на підставі постанови Кабінету міністрів України від 09.03.2006 №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів».

Залежно від конкретних виробничих і організаційно-технічних умов власником підприємства або уповноваженим органом розробляється Положення про преміювання, надання матеріальної допомоги та інших видів доплат і надбавок працівникам. Таке положення погоджується з профспілковим комітетом і включається як додаток до трудового (колективного) договору.

Суд правильно виходив з того, що премії - це грошова винагорода, виплачувана працівнику понад нараховану суму заробітної плати і, зазвичай, пов'язана з продуктивністю праці такого працівника у звітному періоді.

Премії нараховуються в абсолютній сумі або у відсотках від посадових окладів чи середньомісячного заробітку та не нараховуються працівникам за час їх тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці. Надбавки виплачуються в однаковому розмірі за кожен місяць. Водночас, премії можуть бути нерегулярними, а їх розмір змінюється із місяця в місяць залежно від досягнутих результатів чи інших показників.

В справі встановлено, що розмір нарахованої щомісячної премії ОСОБА_1 за період з 01.01.2010 року по 31.12.2011 року визначався на підставі Положень про преміювання затверджених наказом ДПА у Львівській області від 27.06.2008 №269, наказом ДПА у Львівській області від 20.12.2010 №688 та наказом ДПА у Львівській області від 18.10.2011 №1037.

В матеріалах справи містяться подання на преміювання та накази про нарахування премій з 01.01.2010 по 31.12.2011 року працівникам відділу організації перевірок підприємств стратегічних галузей економіки управління податкового контролю юридичних осіб ДПА у Львівській області, в якому працював позивач, з якого видно, що за січень 2010 року позивачу нараховано премію в розмірі 60%, лютий 2010 - 100%, березень 2010 - 95%, травень 2010 - 47,88 %, червень 2010 - 100%, липень 2010 - 100%, листопад 2010 - 100%, січень 2011 - 50%, лютий 2011 - 150%, березень 2011 - 100%, квітень 2011 - 100%, травень 2011 - 5%, червень 2011 - 5%, липень 2011 - 100%, серпень 2011 - 100%, вересень 2011 - 100%, жовтень 2011 - 100%, листопад 2011 - 100%.

Отже, премії можуть бути нерегулярними, а їх розмір змінюється з місяця в місяць залежно від досягнутих результатів працівника, інших показників та є виключною прерогативою роботодавця за наслідками роботи працівника, тому суд дійшов правильного висновку, що посилання позивача про постійне заниження премій та їх позбавлення за час роботи в ДПА у Львівській області не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Позивач премії в нарахованих розмірах отримував, об'єктивно з такими розмірами погоджувався, тому в задоволенні позову в частині премій суд обґрунтовано відмовив.

Доводи позивача в частині того, що йому безпідставно не було виплачено взагалі щомісячної премії за серпень, вересень, жовтень, грудень 2010 року не заслуговують на увагу, оскільки з додатково поданих суду апеляційної інстанції документів, зокрема розрахункового листа за 2010 рік, видно, що в зазначеному періоді фактично відпрацьованих днів позивач не мав, заробітної плати не отримував, а в розрахунковому листку було відображено нарахування допомоги з тимчасової втрати працездатності. В грудні 2010 року позивач відпрацював 7 днів, в зв'язку з чим підстави для визнання неправомірною невиплати відповідачем суми премії за вказаний місяць відсутні.

Оскільки відсутні підстави для зобов'язання відповідача виплатити премії, то немає підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації частини втраченої заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при винесенні оскарженої постанови в частині вимог щодо виплати премій та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення компенсації частини втраченої заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати діяв з дотриманням норм процесуального права, тому постанова суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 203, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.05.2016 року у справі № 813/400/16 в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди скасувати , а провадження в справі в частині цих заявлених вимог закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В решті цю постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.М. Багрій

Судді : А.І. Рибачук

Д.М.Старунський

Повний текст ухвали

виготовлено 08.07.2016р.