Справа № 685/363/16-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 685/363/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Самойлович А.П.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

05 липня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Білоуса О.В. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області, Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання дій протиправними, зобов'язання відповідача призначити субсидію,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Теофіпольського районного суду Хмельницької області з позовом до управління соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області, Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даною постановою суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

У зв'язку з неприбуттям жодної з осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 жовтня 2015 року позивач звернулася до УСЗН з заявою про призначення житлової субсидії № 0204841, у якій просила призначити їй субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг - газопостачання, централізоване постачання холодної води та електропостачання, подала Декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, а також подала заяву до комісії по призначенню субсидії в окремих випадках, оскільки проживала в с. Новоставці без реєстрації по договору найму, з наданням договору найму житлового приміщення від 01 жовтня 2015 року та довідки Новоставецької сільської ради від 13 жовтня 2015 року № 1306/02-25 про склад сім'ї.

11 листопада 2015 року соціальним інспектором та головним спеціалістом відділу прийому заяв, в присутності самої ОСОБА_2, було проведено обстеження житлово-побутових умов її сім'ї, про що складено акт № 559. В ході обстеження було встановлено, що сім'я позивачки, яка складається з чоловіка та трьох малолітніх дітей проживають у житловому будинку чоловіка позивачки з 2011 року без реєстрації, так як зареєстровані в смт. Вигода Долинського району Івано - Франківської області у батьків заявниці.

В цей же день комісією по розгляду питань з надання населенню житлових субсидій, державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в окремих випадках, створеною на підставі розпорядження голови Теофіпольської райдержадміністрації від 01 вересня 2005 року № 181р, було прийнято рішення про відмову ОСОБА_2 в призначенні субсидії, так як договір є нікчемним, тому що не створює ніяких правових наслідків, що підтверджується довідкою про склад сім'ї Новоставецької сільської ради від 13 жовтня 2015 року № 1306/02-25.

Відповідно до пункту 2 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року № 848 (далі - Положення), право на отримання адресної субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а також субсидії готівкою для придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива (далі - субсидія) поширюється на громадян, які проживають у житлових будинках державного та громадського житлового фонду, в тому числі в гуртожитках, - на оплату користування житлом; приватного житлового фонду та фонду житлово-будівельних (житлових) кооперативів - на оплату утримання житла; житлового фонду незалежно від форм власності - на оплату комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива.

Субсидія, згідно пункту 6 Положення, призначається одній із зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб. В окремих випадках на підставі рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації та виконавчого органу міської і районної ради або утвореної ними комісії та акта обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства субсидія може призначатися особі, яка не зареєстрована, але фактично проживає у житловому приміщенні (будинку) на підставі договору найму (оренди) житла (далі - орендар), або індивідуальним забудовникам, будинки яких не прийняті в експлуатацію.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Цивільним кодексом України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини 1-5 статті 203 ЦК України).

Цивільним кодексом України також встановлена презумпція правомірності правочину, яка полягає в тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Статтями 810 та 811 ЦК України визначено поняття та форма договору найму (оренди) житла, як одного з видів правочину. Так, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Договір найму житла укладається у письмовій формі.

Підстави недійсності правочину або визнання його недійсним визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В судовому засіданні суді першої інстанції сторонами відповідачів не доведено, що договір найму житлового приміщення, укладеного між позивачем та її чоловіком, як власником житла, є недійсним в силу недійсності, встановленої законом.

Укладення договору між подружжям також не суперечить умовам Сімейного кодексу України.

Відповідачами також не доведено, що вищезазначений договір найму не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки мета договору - тимчасове проживання наймача у житловому будинку наймодавця досягнута, сторони домовилися з усіх істотних умов договору, таких як предмет, строк дії та ціна, договір виконується, так як позивач у ньому проживає. При цьому, фактичне проживання орендаря в орендованому будинку ще до укладення договору найму і продовження проживання після його укладення свідчить про те, що договір був спрямований та створив реальне настання правових наслідків - право проживання орендаря в житловому будинку орендодавця за умови оплати права проживання.

Обов'язковість складення акту прийняття-передачі майна в оренду за договором найму (оренди) житла не передбачена, посилання представника райдержадміністрації на вимоги статті 795 ЦК України є некоректним, оскільки дана стаття врегульовує відносини щодо найму будівлі або іншої капітальної споруди, а не житла, тому застосуванню не підлягає.

Договір є чинним, оскільки не був визнаний судом недійсним, крім того, суд враховує, що для цілей, визначених законодавством про субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, наявність договору найму (оренди) житла є необхідним як один з доказів фактичного проживання особи, місце проживання якої не зареєстроване у цьому будинку.

Крім даного договору, факт проживання родини позивача підтверджується довідками Новоставецької сільської ради від 13 жовтня 2015 року № 1306/02-25 та від 01 березня 2016 року № 207/02-25, а також довідками Новоставецької ЗОШ І-ІІІ ступенів від 20 квітня 2014 року № 43 та 44, згідно яких діти позивача навчаються в цій школі з 2011 та 2013 років відповідно.

Факт проживання позивача був встановлений посадовими особами УПСЗ в ході обстеження матеріально-побутових умов сім'ї, факт їх проживання не оспорюється і самими відповідачами.

Таким чином, дослідивши всі надані докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що позивача було протиправно позбавлено права на отримання субсидії на відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг.

Порушення прав позивача було допущено саме Теофіпольською райдержадміністрацією, оскільки рішення про відмову у наданні субсидії, відповідно до вимог п. 6 Положення, було прийняте саме створеною райдержадміністрацією комісією.

Враховуючи те, що, крім спірного договору найму (оренди) житла, позивачем були надані всі інші документи, необхідні для прийняття рішення про призначення субсидії, та дотримані інші умови, тому позовна вимога зобов'язати УСЗН призначити їй субсидію підлягає задоволенню з 01 жовтня 2015 року, відповідно до п. 14 Положення, оскільки звернення відбулося саме в жовтні.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління соціального захисту населення Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області залишити без задоволення, а постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 28 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Білоус О.В. Курко О. П.