Справа № 804/16019/15
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2016-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Павловський Д.П., одноособово розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень, -
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що податковою інспекцією було проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань додержання податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.02.2015 р., за результатами якої був складений акт від 15.06.2015 року за № 6/28-01-46-01-31167067, на підставі якого були прийняті вищевказані оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач не погоджується з висновками контролюючого органу, вважає обґрунтування акту перевірки безпідставними, з огляду на те, що позивачем під час проведення перевірки були надані всі первинні документи, що підтверджують реальність господарських відносин, які оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Також, позивач зауважує, що діючим законодавством не передбачено обовязку підприємства-покупця у господарській операції перевіряти чи дійсно постачальник є добросовісним набувачем чи виготовлювачем відповідного товару та звідки товар надійшов (прибув, опинився) у постачальника. Крім цього, позивач вважає, що наявність досудових розслідувань по кримінальним провадженням щодо службових осіб ТОВ «Восток - Запоріжжя», на які посилається Спеціалізованої ДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську МГУ ДФС у акті перевірки, не може слугувати належним, безперечним та обєктивним доказом того, що господарські операції по договору №120214/5 від 12.02.2014 р. не здійснювались та ТОВ «Восток - Запоріжжя» не здійснювало поставки відповідних феросплавів на ПрАТ «НРЗ». Наведені в акті перевірки цитати з кримінальних проваджень та актів за результатами податкових перевірок не стверджують та не встановлюють того, що ТОВ «Восток - Запоріжжя» відповідно до договору №120214/5 від 12.02.2014р. на ПрАТ «НРЗ» товар не поставляло. У зв'язку з чим, позивач вважає податкові повідомлення - рішення такими, що прийняті всупереч законодавству, протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.12.2015 р. відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
28.01.2016 року представник відповідача до канцелярії суду подав письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що перевірка проведена правомірно, виявлені перевіркою порушення податкового законодавства встановлені вірно, з урахуванням усіх обставин, податкові повідомлення-рішення винесені відповідно до вимог чинного законодавства, у звязку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
У судове засідання 28.01.2016 року представники сторін не прибули, належним чином були повідомлені про розгляд справи.
26.01.2016 року від представника позивача до канцелярии суду подано клопотання про розгляд справи без його участі.
Керуючись приписами ст. ст. 122, 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та подані до суду письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно із положеннями Податкового кодексу України, основним завданням та функцією органів державної податкової служби є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України, органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За результатами перевірки складений акт від 15.06.2015 року за №6/28-01-46-01-31167067, в якому встановлені та зафіксовані наступні порушення:
- п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст.137, п.138.1, п.138.2 ст.138, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на 2 050 547,00 грн. та податку на прибуток в сумі 369 098,00 грн.(з округленням до 1 грн.)
- п. 198.1, п.198.2, п. 198.6 ст.198, п.п. 200.1 ст.200 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755 (зі змінами та доповненнями), а саме: заниження позитивного значення між сумою податкових зобовязань та сумою податкового кредиту в березні 2014 року на суму 12 333,33 грн., в червні 2014 року на загальну суму 165 580 грн., в липні на суму 8 500 грн., внаслідок чого порушено абз. «в» п.200.4 ст.200 розділу V Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755 (зі змінами та доповненнями), а саме: завищення залишку відємного значення попередніх податкових періодів зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - березень 2015 року на загальну суму 186 413 грн.
ПрАТ «НРЗ» не погодилось з висновками відповідача, викладеними в Акті перевірки, та 19.06.2015 року направило до відповідача заперечення (вих. №1022 від 19.06.15р., вх. СДПІ від 19.06.15р. №211/10) до Акту перевірки.
26.26.2015р. ПрАТ «НРЗ» отримано лист відповідача від 26.06.2015р. №928/10/28-01- 46-01-08 про розгляд заперечень до акту перевірки, у якому зазначено, що висновки, викладені у Акті перевірки №6/28-01-46-01-31167067 від 15.06.2015 року, обґрунтовані матеріалами досудового слідства, відповідають нормам податкового законодавства та перегляду не підлягають.
За результатами перевірки та розгляду заперечень до акту перевірки №6/28-01-46-01- 31167067 від 15.06.2015 року відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:
В ході проведення перевірки встановлено, що у перевіряємий період між позивачем та ТОВ «Восток - Запоріжжя» було укладено договір № № 120214/5 від 12.02.2014 року на поставку нікелю Н1-У катодного, ферохрому ФХ 015 (ФХ 025) та марганцю металевого Мн-95, протягом 2014 року ПрАТ «НРЗ» оприбутковано:
- нікель НІ-У катодний у кількості - 0,4 тн. загальною вартістю 74 000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 12 333,33 грн. - у березні 2014 року (за Специфікацією № 120214/1);
- ферохром у кількості 17 тн вартістю 993 480,00 грн., в т.ч. ПДВ - 165 580,00 грн. - протягом травня - червня 2014 року (за Специфікацією № 120214/2);
- марганець металевий у кількості 1 тн вартістю 51 000,00 грн., в т.ч. ПДВ - 8 500,00 грн., з урахуванням розрахунку коригування від 11.06.2014 року з причини повернення товару, - у червні 2014 року.
Загальна сума оплати на користь ТОВ «Восток-Запоріжжя» протягом періоду, що охоплений перевіркою, склала 1 118 480,00 грн.
В ході перевірки з'ясовано, що по зазначених вище операціях ПрАТ «НРЗ» впродовж звітних періодів 2014 року сформовано суму податкового кредиту в розмірі 186 413 грн. та сформовано суму витрат, які враховуються при визначенні об'єкту оподаткування податком на прибуток в сумі 932 067 грн.
Окрім цього, поточною позаплановою перевіркою встановлено, що ПрАТ «НРЗ» протягом 2014 року оприбутковано ТМЦ, які отримані безоплатно від невстановленої особи (заборгованість за поставлений товар - відсутня, а в обліку товариства оприбуткування та розрахунки по ньому проведено на підставі паперових носіїв інформації, що не відповідають вимогам до первинних бухгалтерських документів), загальною вартістю (з урахуванням сум податку на додану вартість в ціні товару) 1118480, із наступним використанням у діяльності підприємства.
У зв'язку з не підтвердженням фактів поставки товарів в межах виконання угоди з ТОВ «Восток - Запоріжжя», ПрАТ «Нікопольський ремонтний завод» включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість на підставі документів (видаткових накладних, податкових накладних), що не мають статусу первинних документів у розумінні Закону №996, оскільки враховуючи їх дефектність, не підтверджують факти здійснення господарських операцій.
З акту перевірки вбачається, що контролюючим органом не встановлено факту здійснення фінансово - господарської операції, зокрема, формування витрат для цілей визначення податкового кредиту з ПДВ, а також не підтверджено рух активів у процесі здійснення такої операції між товариствами.
Враховуючи зазначене, контролюючим органом було зроблено висновок про проведення фінансових потоків між платниками податків, які спрямовані на надання податкової вигоди третім особам та здійснення операцій переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, що, у свою чергу, свідчить про відсутність факту реального здійснення господарської діяльності Публічного акціонерного товариства «Нікопольський ремонтний завод».
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Приписами п. 14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною іричиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник юдатків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених в ті.201.1. ст.201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1 ст. 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1 ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. Встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. Встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.
Також у вищевказаному листі Вищого адміністративного суду України зазначено, що не є обовязковою передумовою для визначення контролюючим органом грошових зобовязань визнання недійсними (у тому числі і нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому взаємовідносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.
Оцінуватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Судом підлягає дослідженню факт реальності господарської операції між позивачем та ТОВ «Восток-Запоріжжя».
Судом були досліджені первинні документи, що стосуються господарської діяльності позивача з його контрагентом та встановлено, що вказані господарські операції пов'язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, неправомірними, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що рамках господарської діяльності між ПрАТ «НРЗ» та ТОВ «Восток-Запоріжжя» було укладено договір №120214/5 від 12.02.2014р.
Реальність та фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та спірним контрагентом підтверджується долученими до матеріалів справи та дослідженими судом копіями договору №120214/5 від 12.02.2014р.; додаткової угоди від 19.05.2014р. до договору №120214/5 від 12.02.2014р.; специфікацій №120214/1 від 11.03.14р., №120214/2 від 19.05.2014р., №120214/3 від 06.06.14р., №120214/4 від 10.06.14 р. до договору №120214/5 від 12.02.2014р.; видаткових накладних №108 від 12.03.14р., №200 від 22.05.14р., №233 від 11.06.14р., №232 від 11.06.14р., №710 від 16.06.14р., №235 від 18.16.14р.; товарно-транспортних накладних б/н від 12.03.14р., №Р200 від 22.05.14р., №Р233 від 11.06.14р.; №Р233 від 16.06.14р.; №Р235 від 18.16.14р.; рахунків №140 від 12.03.14р., №254 від 22.05.14р., №297 від 10.06.14р., №302 від 11.06.14р.; податкових накладних №25 від 12.03.14р., №21 від 22.05.14р., №915 від 11.06.14р., №16 від 11.06.14р., №21 від 18.16.14р., розрахунків коригування від 16.06.14р. №17 до податкової накладної від 11.06.14р. №15; виписок по рахунку від 22.05.14р. та 03.02.15р.; сертифікатів якості, наданих ТОВ «Восток-Запоріжжя» позивачу.
Під час судового розгляду судом встановлено, що придбаний у ТОВ «Восток-Запоріжжя» товар був використаний ПрАТ «НРЗ» у господарській діяльності для виробництва товарної продукції, що, в свою чергу, відповідає положенням п.п.14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, згідно якого господарською діяльністю є діяльність особи, пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, направлена на отримання доходу і здійснювана такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через інших осіб, діючих на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення і агентським договорам.
Вищенаведене підтверджується копіями документів, які долучені до матеріалів справи, а саме накладними - вимогами на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів №364 від 14.03.14р., №692 від 26.05.14р., №711 від 28.05.14р„ №730 від 03.06.14р., №747 від 06.06.14р, №777 від 13.06.14р., №803 від 20.06.14р., №809 від 23.06.14р., №838 від 26.06.14р., №855 від 02.07.14р., №895 від 09.07.14р., №915 від 14.07.14р., №919 від 15.07.14р., №935 від 21,07.14р.; лімітно - заборними картками на видачу сировини зі складу №8 за березень 2014 р., №37 за травень 2014р., №9 за червень 2014 р., №5 та №9 за липень 2014р., №8 та 13 за серпень 2014 р., №51 за вересень 2014р., №7 за жовтень 2014 р., №16 за листопад 2014р., №7 за грудень 2014р.
На думку суду, надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують на реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку підприємства.
Також, про реальність поставлення товару ТОВ «Восток - Запоріжжя» на ПрАТ «НРЗ» за договором №120214/5 від 12.02.2014р. та подальше його використання у виробництві товарної продукції ПрАТ «НРЗ» свідчить те, що у 2014 році Господарським судом Дніпропетровської області та Дніпропетровським апеляційним господарським судом розглядалася справа №904/6203/14 за позовом ТОВ «Восток - Запоріжжя» до ПрАТ «НРЗ» про стягнення заборгованості за товар, поставлений за договором №120214/5 від 12.02.2014р. Тобто справа №904/6203/14 стосується саме тих господарських операцій та взаємовідносин, які перевірялись Спеціалізованою ДПІ з обслуговування великих платників податків у м. Дніпропетровську МГУ ДФС під час проведення перевірки, за результатами якої складено акт №6/28-01-46-01-31167067 від 15.06.2015 року.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2014 року по справі №904/6203/14, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року по справі №904/6203/14, встановлено факт здійснення ТОВ «Восток - Запоріжжя» поставок товару в адресу ПрАТ «НРЗ» на виконання договору №120214/5 від 12.02.2014р. та специфікацій до нього. Вищенаведені рішення судів по справі №904/6203/14, які долучені до матеріалів справи, набрали законної сили та є обовязковими до виконання.

Такж, суд звертає увагу на те, що основною підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень були нібито порушення у податковому обліку ПрАТ «НРЗ» спричинені відсутністю первинних документів щодо господарських операцій між ТОВ «Восток - Запоріжжя» до ПрАТ «НРЗ» за договором №120214/5 від 12.02.2014р., а також відсутністю підтверджень реального здійснення цих операцій. Проте суд зазначає, що рішення господарських судів по справі №904/6203/14 хоча і не торкаються податкових відносин, однак, встановлюють саме реальність та дійсність господарських операції по поставці від ТОВ «Восток - Запоріжжя» до ПрАТ «НРЗ» товарів за договором №120214/5 від 12.02.2014р. Судами під час розгляду справи №904/6203/14 були досліджені відповідні належні та допустимі докази та обєктивно за умови всебічного розгляду справи встановлено те, що ТОВ «Восток - Запоріжжя» поставив на ПрАТ «НРЗ» товар за договором №120214/5 від 12.02.2014р.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що 26.01.2015 року Відділом держаної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження №46199507 по примусовому виконанню наказу Господарського суду Дніпропетровської області №904/6203/14 від 12.01.2015 року по стягненню з ПрАТ «НРЗ» на користь ТОВ «Восток - Запоріжжя» заборгованості у сумі 1 090 961,76 грн., тобто сум, стягнутих на підставі рішень господарських судів по справі №904/6203/14.

03.02.2015 року ПрАТ «НРЗ» з метою виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області №904/6203/14 від 12.01.2015 року платіжними дорученнями №№292, 293, 294, 295, 296 та 297 перерахувало на поточний рахунок ТОВ «Восток - Запоріжжя» 1 090 961,76 грн.

04.02.2015 року Відділом держаної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції виконавче провадження №46199507 закінчено у звязку зі стягненням заборгованості.

Також, про реальність поставок за договором №120214/5 від 12.02.2014р. свідчить те, що у звязку з встановленням ПрАТ «НРЗ» на підставі акту приймання продукції (товарів) за якістю №41 від 16.06.2014 року (складеним за участю представника ТОВ «Восток - Запоріжжя») невідповідності умовам договору щодо якості марганцю металевого Мн95 у кількості 1 тонна (поставленого відповідно до специфікації №120214/4 від 10.06.2014 року до договору №120214/5 від 12.02.2014р. по видатковій накладній №232 від 11.06.14 року), цей товар був повернутий ПрАТ «НРЗ» на адресу ТОВ «Восток - Запоріжжя» за видатковою накладною (повернення) №710 від 16.06.2014 року та товарно-транспортною накладною №Р233 від 16.06.2014 року та отриманий уповноваженим представником ТОВ «Восток - Запоріжжя» ОСОБА_1 (діючим на підставі довіреності №42 від 16.06.2014 року). Вищенаведений неякісний товар замінено ТОВ «Восток - Запоріжжя» на якісний, про що свідчить видаткова накладна №235 від 18.06.14 року та товарно-транспортна накладна №Р235 від 18.06.2014 року.

Вищенаведені дії ТОВ «Восток - Запоріжжя» по усуненню порушеного права ПрАТ «НРЗ» на отримання якісного товару по договору поставки є, в свою чергу, на думку суду, свідченням реальності та дійсності відносин між ТОВ «Восток - Запоріжжя» та ПрАТ «НРЗ» щодо поставки товару за договором №120214/5 від 12.02.2014р.

Суд зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Крім того, відповідачем не надано доказів, які б спростовували реальність господарської операції з вищезазначеними контрагентами та докази, які б підтверджували обставини, викладені в акті перевірки.

В акті перевірки відсутні будь-які посилання на дефекти форми, змісту або походження первинних і розрахункових документів, які, в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

З огляду на вище досліджені первинні бухгалтерські документи, суд приходить до висновку, що первинні бухгалтерські документи, надані позивачем на підтвердження реальності здійснення господарських операцій з вищенаведеними контрагентами відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а отже висновок податкового органу про юридичну дефектність оформлених документів суперечить вимогам податкового законодавства та фактичним обставинам справи.

Наведені фактичні обставини та проаналізовані норми чинного законодавства дають підстави дійти висновку про те, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою закріплений у ст. 4 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Окрім того, слід зазначити, що висновки акту перевірки від 15.06.2015 року фактично не містять посилань на порушення саме позивачем вимог податкового законодавства, а містять лише припущення перевіряючих про неможливість підтвердження реальності здійснення господарських операцій позивачем, що є неприпустимим.

Також, є безпідставними покладення податковою інспекцією в основу порушення позивачем норм податкового законодавства, порушень, які вчинені контрагентом позивача ТОВ «Восток Запоріжжя», що відображені у акті від 15.06.2015р., оскільки у відповідності до вимог ст.61 Конституції України юридична відповідальність носить індивідуальний характер, а тому позивач не може нести юридичної відповідальності за дії своїх контрагентів.

Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту або відшкодування податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документально підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Відповідної правової позиції дотримується і Вищий адміністративний Суд України у своїх ухвалах від 09.11.2011р. № К-1837/10, від 15.09.2011р. № К-24505/10, від 08.11.2011р. № К-46076/09, від 26.11.2012р. № К/9991/54239/12, а також в постанові від 14.11.2012р. №К/9991/50772/12.

Статтею 8 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення від 22.01.2009р.(«Булвес «АД проти Болгарії») зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання нею своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час коли це не залежало від волі одержувача поставки - застосування відповідних положень Закону «Про ПДВ» стало не передбаченим і самовільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п.43, п.69 зазначеного вище рішення Європейського Суду).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» практика Європейського Суду з прав людини є джерелом права та свідчить про те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкту, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (рішення Європейського Суду від 09.01.2007р. у справі «Інтерсплав проти України»).

Судом відхиляються доводи відповідача про те, що факт наявності у провадженні органів досудового слідства кримінальної справи щодо пособництва посадових осіб ТОВ «Восток-Запоріжжя» в ухиленні від сплати податків є підставою для позбавлення позивача права на формування валових витрат та податкового кредиту, оскільки у відповідності до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер та у відповідності до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

На підставі викладеного, судом було встановлено рух активів від контрагента до позивача. Суд зазначає, що надане документальне оформлення операцій між позивачем та його контрагентом свідчить про фактичне існування та реальність господарських правовідносин між такими особами.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно із ч. 2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем по суті не надано в порядку виконання обов'язку, передбаченого ч. 2 ст. 71 КАС України, будь-яких належних та допустимих доказів, не доведено наявності обставин та підстав, які б свідчили про порушення позивачем податкового законодавства та наявність яких би призводила до невизнання права позивача на формування спірних сум податкових вигод та які б відповідно до вищезгаданих положень податкового законодавства та законодавства з питань бухгалтерського обліку унеможливлювали формування позивачем спірних сум податкових вигод за вищезгаданими операціями, які б свідчили про нездійснення спірних операцій та про юридичну дефектність первинних документів за спірними операціям, а відтак ДПІ не довела законності та обґрунтованості висновків акту перевірки та оскаржуваних рішень.

Захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси позивача, щодо порушення яких суд дійшов відповідного висновку та це підтверджується відповідними доказами.

Перевіривши оскаржувані податкові повідомлення-рішення від № від 02.07.15р., № від 02.07.15р. та № від 12.08.15р. на відповідність частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про їх протиправність та наявність підстав для їх скасування, у звязку із чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 11100,90 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №3009 від 23.11.2015 року.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 11, 14, 69 - 71, 86, 94, 122, 128, 158 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України № від 02.07.15 р., № НОМЕР_1 від 02.07.15 р., та № НОМЕР_2 від 12.08.15 р.

Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Дніпропетровську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на користь Публічного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" (; індекс 53201, Дніпропетровська область, місто Нікополь, проспект Трубників, будинок 56) документально підтверджені судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 11100,90 грн. (одинадцять тисяч сто гривень 90 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд, в порядку та у строки, передбачені ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, та набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_2