Справа № 127/9851/16-а
Суддя: Федчишен С. А.
Дата ухвалення: 2016-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/9851/16-а
Провадження 2-а/127/381/16
П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобовязати вчинити певні дії, суд -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобовязати вчинити певні дії. Позов мотивовано тим, що наказом Головного Управління Державної Фіскальної Служби у Вінницькій області № 12-о від 28 січня 2016 року позивача звільнено з посади та служби в податковій міліції в запас Збройних Сил України у відставку по п.64 п/п «б» (через хворобу). Для призначення пенсії ГУ ДФС у Вінницькій області надало до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області грошовий атестат № 4 від 02 лютого 2016року. Відповідно грошового атестату № 4 від 02 лютого 2016 року, на момент звільнення, тобто станом на 28 січня 2016 року, посадовий оклад позивача становив 2014,00 грн., оклад за спеціальним званням 135,00 грн., відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 859,00 грн. Грошове утримання було визначено у відповідності до п.п. 3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 - « у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців». Своїм листом, за підписом начальника управління ОСОБА_2, ГУ ГІФУ у Вінницькій області повідомило про те, що з 30 січня 2016 року мені призначено пенсію за вислугу років при обчисленні якої враховано: посадовий оклад 2014,00 грн., оклад за військове звання - 135,00 грн., процентна надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 859,00 грн., середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 2658,13 грн. З врахуванням вищевказаних видів грошового забезпечення розмір пенсії (з надбавками) встановлено у розмірі 3683,37 грн. Пенсію в розмірі 3683.37 грн. позивач одержував протягом лютого та березня 2016 року. 11 лютого 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 77 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. та №1078 від 09 грудня 2015 р. №1013», яка набула чинності 24 лютого 2016 року, період її застосування - з 01 грудня 2015 року. Відповідно до «Змін, що вносяться до постанов КМУ від 17.07.2003 року та №1078 від 09.12.2015 року №1013» затверджених постановою КМУ №77 від 11 лютого 2016 року п.п.3 п.2 викладено у такій редакції: «у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, повязаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських)». 04 квітня 2016 року ГУ ДФС у Вінницькій області склало та надало до ГУ ПФУ у Вінницькій області грошовий атестат №17, з урахуванням змін внесених постановою Кабінету Міністрів України №77 від 11 лютого 20116 року. Відповідно до грошового атестату №17 від 04 квітня 2016 року, на момент звільнення, тобто станом на 28 січня 2016 року, мій посадовий оклад становив 1611,00 грн., оклад за спеціальним званням 135,00 грн., відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 698,40 грн. В квітні 2016 року листом, за підписом начальника управління ОСОБА_2, ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило мене про те, що з 01 квітня 2016 року відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №77 від 11 лютого 2016 року «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 і від 09 грудня 2015 року №1013» та документів поданих головним управлінням ДФС України у Вінницькій області, мені проведено перерахунок пенсії. При цьому враховано: посадовий оклад - 1611,00 грн., оклад за військове звання - 135,00 грн., процентна надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 698,40 грн., середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 2679,85 грн. З врахуванням вищевказаних видів грошового забезпечення основний розмір пенсії встановлено у розмірі 3330,76 грн. Тобто основний розмір пенсії внаслідок проведеного перерахунку було зменшено на 352,61 грн. (3683,37-3330,76).Однак з врахуванням надбавки на утриманців «непрацездатної дитини віком до 18 років ст.16 п «А» в розмірі 537,00 грн. остаточний розмір пенсії визначено в розмірі 3867,76 грн. (3330,76+537,00). Просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області щодо проведення перерахунку пенсії з 01 квітня 2016 року. Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області перерахувати мені пенсію згідно грошового атестату № 4 від 02 лютого 2016 року, відповідно до якого на момент звільнення, тобто станом на 28 січня 2016 року, мій посадовий оклад становив 2014,00 грн., оклад за спеціальним званням 135,00 грн., відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 859,00 грн., а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії з 01.04.2016року.

Ухвалою суду від 12.05.2016 року по справі відкрито провадження в порядку скороченого провадження.

За клопотанням представника відповідача 06.06.2016 року справу призначеного до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що наказом Головного Управління Державної Фіскальної Служби у Вінницькій області № 12-о від 28 січня 2016 року позивача звільнено з посади та служби в податковій міліції в запас Збройних Сил України у відставку по п.64 п/п «б» (через хворобу).

Відповідно грошового атестату № 4 від 02 лютого 2016 року, на момент звільнення, тобто станом на 28 січня 2016 року, посадовий оклад позивача становив 2014,00 грн., оклад за спеціальним званням 135,00 грн., відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 859,00 грн.

Грошове утримання було визначено у відповідності до п.п. 3 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 - « у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов'язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців».

Листом, за підписом начальника управління ОСОБА_2, ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило про те, що з 30 січня 2016 року позивачу призначено пенсію за вислугу років при обчисленні якої враховано: посадовий оклад - 2014.00 грн., оклад за військове звання - 135,00 грн., процентна надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 859,00 грн., середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 2658,13 грн.

11 лютого 2016 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 77 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. та №1078 від 09 грудня 2015 р. №1013», яка набула чинності 24 лютого 2016 року, період її застосування - з 01 грудня 2015 року. Відповідно до «Змін, що вносяться до постанов КМУ від 17.07.2003 року та №1078 від 09.12.2015 року №1013» затверджених постановою КМУ №77 від 11 лютого 2016 року п.п.3 п.2 викладено у такій редакції: «у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, повязаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців (крім військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських)».

Відповідно до грошового атестату №17 від 04 квітня 2016 року, на момент звільнення, тобто станом на 28 січня 2016 року, посадовий оклад позивача становив 1611,00 грн., оклад за спеціальним званням 135,00 грн., відсоткова надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 698,40 грн.

В квітні 2016 року листом, за підписом начальника управління ОСОБА_2, ГУ ПФУ у Вінницькій області повідомило позивача про те, що з 01 квітня 2016 року відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №77 від 11 лютого 2016 року «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 і від 09 грудня 2015 року №1013» та документів поданих головним управлінням ДФС України у Вінницькій області, проведено позивачу перерахунок пенсії. При цьому враховано: посадовий оклад - 1611,00 грн., оклад за військове звання - 135,00 грн., процентна надбавка за вислугу років у розмірі 40% - 698,40 грн., середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 місяці - 2679,85 грн.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Також, відповідно до п.7 постанови КМУ від 17.07.1992 р. №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їх сімей" передбачено, що військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу пенсії обчислюються виходячи з розміру грошового забезпечення, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 - страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування з урахуванням таких його видів: відповідних окладів за посадою за посадою, військовим (спеціальним) званням (для осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту щомісячної надбавки за спеціальне звання) та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення, крім щомісячних надбавок (доплат), установлених особам, які мають право на пенсію за вислугу років згідно із законодавством і залишені за їх згодою та в інтересах справи на службі) та премії.

Так, ч.4 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІ передбачено, що «усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у звязку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у звязку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені частиною другою статті 51 цього Закону. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим зі служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом. є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій».

Відповідно п.4 «Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою КМУ від 13 лютого 2008 р. N 45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби,та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393» - «перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі».

Відповідно до ст.ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню. Тому звуження та обмеження змісту й обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів відповідно до ст. 22 Конституції У країни не допускається.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 р. по справі № 1-рп/99 у п.2 мотивувальної частини висловив правову позицію, що принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно - правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Також Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України. її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння

сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо відмови позивачу у перерахунку її пенсії за вислугою років є протиправними, оскільки не відповідають вимогам Конституції України та Закону.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

При вирішенні даної конкретної справи, суд також керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, суд прийшов до висновку, що відповідач, в даному випадку, не діяв у відповідності до Конституції України та законів України.

Згідно ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного, з метою повного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку позивачу та зобовязати відповідача перерахувати ОСОБА_1 з 01.04.2016року пенсію, згідно грошового атестату №4 від 02.02.2016 року.

Також суд вважає, що згідно з вимогами ст. 94 КАС України з бюджетних асигнувань управління Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору.

На підставі викладеного, згідно Конституції України, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», керуючись ст. ст. 2, 6, 9, 18, 94, 158-163 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області перерахувати ОСОБА_1 з 01.04.2016року пенсію, згідно грошового атестату №4 від 02.02.2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20гривень за рахунок бюджетних асигнувань управління Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя: