Справа № 541/3222/15-а
Суддя: Хоролець В. В.
Дата ухвалення: 2016-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/3222/15-а
Провадження №2-а/525/9/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.07.2016 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді Хоролець В.В.

при секретарі - Пилипенко П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Миргород та Миргородському районі Полтавської області (в даний час Миргородське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області) про визнання дій щодо відмови у нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що вона працювала на посаді судді Хорольського районного суду Полтавської області з 01.03.1995 року по 10.03.1996 року згідно Рішення Полтавської обласної ради народних депутатів третьої сесії 22 скликання від 28.02.1995 року, а з 11.03.1996 року Указом Президента України від 11.03.1996 року №172/96 переведена суддею Миргородського міського суду Полтавської області і працювала по 22.03.2004 року. Після об'єднання міського і районного судів в м. Миргороді Полтавської області працювала з 23.03.2004 року по 12.11.2015 року суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. 08.12.1999 року згідно Свідоцтва про переміну прізвища №001279, позивач змінила прізвище чоловіка - ОСОБА_1 на дошлюбне прізвище-ОСОБА_1. Постановою Верховної Ради України №788-УІІІ від 12.11.2015 року вона звільнена з посади судді у відставку. Згідно наказу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №44/ос.с від 16.11.2015 року вона, ОСОБА_1, була звільнена з посади судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Позивач вказує, що має стаж роботи судді 20 років, 08 місяців, 12 днів.

Позивач вказує, що відповідно до діючих норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції 2010 р.), з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/2013 від 03.06.2013 року та положень ст.141 нині діючого Закону, на момент її звернення із заявою про відставку, вона звернулася до відповідача із заявою, в якій просила провести нарахування та виплату їй довічного грошового утримання як судді у відставці, починаючи з дня звільнення -12.11.2015 року, однак відповідач - Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області листом №8890/09-24 від 25.11.2015 року, отриманим 03.12.2015 року, безпідставно відмовив їй, як судді у відставці у нарахуванні довічного грошового утримання, посилаючись на пункти четвертий і п'ятий Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 року.

Позивач у позовній заяві вказує, що прийнятий 02.03.2015 року Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (№213-VІІІ) скасував норми щодо пенсійного забезпечення суддів передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Положення Закону №213 не узгоджуються з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів та порушують принцип незалежності суддів, а тому не відповідають частині третій статті 22, частині першій статті 126 Основного Закону України, а отже у відповідності до вимог частини першої статті 58 Конституції України вони не можуть застосовуватися, оскільки вони не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Позивач ОСОБА_1 вважає, що за таких обставин спірні правовідносини регулюються Законом України «Про статус суддів», Законом України «Про судоустрій України», Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції 2010 року), які діяли в період проходження її служби на посаді судді.

Посилаючись на вищевикладені обставини, а також на положення ст.ст.22,126 Конституції України, положення Закону України «Про статус суддів» (1993 р.), Закону України «Про судоустрій України» (2002 р.), Закону України «Про статус суддів», ряд Рішень Конституційного суду України та довідку ТУ ДСА України в Полтавській області №3735 від 19.11.2015 року щодо суддівської винагороди, яка враховується при призначенні довічного грошового утримання суддям у відставці, позивач звернулася до відповідного суду з адміністративним позовом, в якому просила визнати дії Управління Пенсійного Фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області щодо відмови їй, ОСОБА_1, як судді у відставці, в нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання неправомірними та зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання їй, ОСОБА_1 і виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з дня звільнення, тобто з 12.11.2015 року. Також просила встановити місячний строк для подання суб'єктом владних повноважень - відповідачем у справі Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області до суду звіту про виконання постанови, яка вимагає вчинення певних дій та стягнути на її користь судові витрати у справі (а.с.а.с.2-7).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, вона належним чином сповіщена про день і час розгляду справи, раніше від неї надходила заява про підтримання заявлених позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність (а.с.а.с.60,64).

Представник відповідача по справі Гончаренко Я.М. в судовому засіданні 07.04.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, в цілому підтримав письмові заперечення Миргородського ОУПФУ Полтавської області (а.с.а.с.51,80), які були оголошені в судовому засіданні. В судове засідання 08.07.2016 року представник відповідача не з'явився, від відповідача надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника управління (а.с.104).

В ході розгляду даної адміністративної справи було встановлено, що Управління Пенсійного фонду України в м. Миргород та Миргородському районі Полтавської області змінило назву і в даний час зареєстроване як Миргородське об'єднане управління Пенсійного Фонду України (а.с.а.с.71-72).

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача Гончаренка Я.М., дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, що надані особами на засадах змагальності і диспозитивності і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання дій щодо відмови у нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийняті нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.11 КАС України).

Відповідно до загального правила ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу і не може виходити за межі позовних вимог. Вихід за межі позовних вимог можливий лише у виключних випадках.

Згідно ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її позовні вимоги та заперечення.

Між цим, за нормою ч.2 цієї статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено, що рішенням третьої сесії двадцять другого скликання Полтавської обласної ради народних депутатів від 28.02.1995 року ОСОБА_1 (з 08.12.1999 року змінила прізвище на ОСОБА_1 обрано суддею Хорольського районного суду Полтавської області (а.с.10) (працювала на даній посаді з 01.03.1995 року по 10.03.1996 року (а.с.17). З 11.03.1996 року ОСОБА_1. призначено на посаду судді Миргородського міського суду Полтавської області (а.с.а.с.11,14-15), де вона працювала по 22.03.2004 року. Після об'єднання міського та районних судів в м. Миргороді Полтавської області, ОСОБА_1 з 23.03.2004 року по 12.11.2015 року працювала суддею Миргородського міськрайонного суду Полтавської області (а.с.а.с.14-15).

Постановою Верховної Ради України №788-VІІІ від 12.11.2015 року, ОСОБА_1 звільнена з посади судді у відставку (а.с.12). Наказом голови Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №44/ос.с від 16.11.2015 року ОСОБА_1 була звільнена з посади судді Миргородського міськрайонного суду у зв'язку з поданням заяви про відставку (а.с.13).

Як вбачається з довідки Миргородського міськрайонного суду Полтавської області №8 від 19.11.2015 року, ОСОБА_1 має стаж роботи на посаді судді 20 років 08 місяців 12 днів (а.с.17).

19.11.2015 року ОСОБА_1, як суддя у відставці, звернулася до Управління ПФУ в м. Миргород та Миргородському районі з заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 від 07.07.2010 року. Листом від 25.11.2015 року за №8890/09-24 Управління ПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VІІІ (а.с.21).

Пунктом 13 Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України «Про судоустрій і статус суддів» та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відмова Управління ПФУ в м. Миргороді та Миргородському районі ОСОБА_1 у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у листі від 25.11.2015 року за №8890/09-24 обґрунтовується нормами пп.4,5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VIII) відповідно до яких у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно, зокрема, до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, в редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII (далі - Закон № 2453-VI), судді, який вийшов у відставку,виплачується щомісячне довічне грошове утримання або пенсія за його вибором. У статті 141 Закону №2453-VI до внесення змін Законом №213-VIII (у редакції Закону України від 12.02.2015 року №192-VIII) визначалось, що «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання» (абз.1 частини 3), та встановлювалося, що «у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання» (абз.2 частини 3). Статтею 17 Закону №213-VIII, частини третя - п'ята статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII) викладені в такій редакції: « 3. Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. 4. Умови та порядок перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддів Конституційного Суду України визначаються Кабінетом Міністрів України. 5. Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України».

Також, п. 5 розділу Ш «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Конституційним Судом України 8 червня 2016 року прийнято рішення №4-рп/2016 (справа №1-8/2016) у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону № 2453 щодо зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, встановлення максимального розміру такого утримання, припинення його виплати суддям у відставці на період їх роботи на певних посадах та скасування права судді на перерахунок призначеного раніше довічного грошового утримання судді, а також положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213, за якими, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону №2453. Даним Рішенням Конституційним Судом України визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII; пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII в частині скасування з 01.01.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Вищевказаним Рішенням Конституційного Суду України визначено, що положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також, Конституційним Судом України вказаний порядок виконання цього рішення: частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»; абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI, у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року №192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»; не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення Конституційного суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

З урахуванням вказаного вище рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року, зокрема, щодо порядку виконання цього рішення, дії відповідача, які виразилися у відмові ОСОБА_1 у призначенні їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці (такі дії виразилися у формі листа від 25.11.2015 року за №8890/09-24 (а.с.21), повинні бути визнані неправомірними, оскільки вони здійснені на підставі положень закону, які визнані неконституційними. Відповідно, виходячи з положень ч.2 ст.11 КАС України, пенсійний орган (Миргородське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області) необхідно зобов'язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2015 року щодо призначення їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Пенсійні органи (в даному випадку Миргородське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області), здійснюючи свою діяльність на підставі законодавства, керуються формами, які визначає законодавець. Дискреційні повноваження відповідача, як встановлене право вибору варіанта рішення, визначені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Частиною 5 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказано, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку пенсії). Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (п.4.7) встановлено, що право особи на одержання пенсії (грошового утримання) установлюється на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Отже, виходячи з вищевикладеного та повноважень відповідного територіального органу пенсійного фонду, не вбачається підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов'язання відповідача у справі здійснити нарахування та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивачу і виплачувати їй щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з дня звільнення, тобто з 12.11.2015 року, так як прийняття рішень про призначення пенсії/грошового утримання, обчислення розміру пенсії/грошового утримання є компетенцією пенсійного органу.

При розгляду даної адміністративної справи суд зазначає про те, що відповідно до ст.69 Закону України «Про Конституційний Суд України», рішення і висновки Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання.

З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при розгляді даної справи, часткового задоволення позовних вимог та того, що відповідач зобов'язаний розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 19.11.2015 року щодо призначення їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці в строки та порядку, передбаченому Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, суд не вбачає за доцільне визначати відповідачу у справі строк в межах п.3 прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1

Згідно ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 94). Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (ч. 3 ст. 94).

Враховуючи, що при зверненні до суду з даним позовом, позивач сплатила судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (а.с.а.с.1,22) і її позовні вимоги були задоволені частково, виходячи з положень ч.3 ст.94 КАС України на користь позивача ОСОБА_1 належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Миргородського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп. (487,20:2).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8,9,19,22 Конституції України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07.07.2010 року, Рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2016 3-рп/2013 від 08.06.2016 року (справа про щомісячне довічне утримання суддів у відставці), ст.ст.6-14,18,69-71,86,94,158-163,183-2,186,254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Миргород та Миргородському районі Полтавської області (в даний час Миргородське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області) про визнання дій щодо відмови у нарахуванні щомісячного довічного грошового утримання неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Миргородського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області стосовно відмови ОСОБА_1, як судді у відставці, щодо призначення їй щомісячного довічного грошового утримання.

Зобов'язати Миргородське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2015 року щодо призначення їй щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень - Миргородського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 243 грн.60 коп. у відшкодування судових витрат.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Великобагачанський районний суд Полтавської області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови в письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання постанови.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений 13.07.2016 року.

Суддя