Справа № 728/845/16-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 728/845/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Новікова О.М. Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бахмацької міської ради Чернігівської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до Бахмацької міської ради Чернігівської області, третя особа: ОСОБА_3, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

- визнати недійсним п.1.14. рішення Бахмацької міської ради від 04.12.2015 року щодо надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки по провулку Пархоменка, 18 для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,0200 га;

- визнати недійсним п.1.5. рішення Бахмацької міської ради від 06.04.2016 року щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 загальною площею 0,1200 га, в тому числі 0,0200 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року в задоволенні вимог адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню, з наступних підстав.

Згідно зі п.4 ч.1 ст. 198, ст. 203 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує та закриває провадження у справі, якщо визнає, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позов мотивується на тому, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по вул. Горіховій (провулок Пархоменка), 6 в м. Бахмачі. Згідно рішення Бахмацької міської від 24.02.2016 року йому надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Горіховій,6, орієнтовною площею 0.08 га., тоді як площа земельної ділянки, на якій розташований будинок, фактично становить близько 0.10 га., такий же розмір має і земельна ділянка на якій розташований будинок ОСОБА_3 Натомість рішенням Бахмацької міської ради від 04.12.2015 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення та надання у власність земельних ділянок орієнтовною площею 0.12 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та для ведення особистого селянського господарства, що загалом перевищує визначений законодавством розмір 0,10 га. в межах міста та за рахунок земель житлової та громадської забудови.

Вважаючи рішення в частині незаконними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду в з адміністративним позовом а порядку КАС України.

Розглядаючи справу по суті та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Як вбачається із матеріалів справи, спірні правовідносини виникли щодо надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки по провулку Пархоменка, 18 для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,0200 га та надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 загальною площею 0.1200 га, в тому числі 0.0200 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2, на якій знаходиться будинок ОСОБА_3, що був прийнятий в експлуатацію як закінчене будівництво 22 березня 1996 року .

В аспекті встановлених фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку про те, що предметом вирішення був не спір про оскарження рішення органу місцевого самоврядування, пов'язаного з реалізацією компетенції такого органу у сфері управління, а правовідносини, які виникли у зв'язку із реалізацією певними суб'єктами права власності на майно.

З цього приводу неодноразово висловлювався Верховний Суд України, зокрема, в постановах від 17 лютого 2015 року (справа №21-551а14), від 24 лютого 2015 (справа №21-34а15), від 16 грудня 2014 року (справа №21-544а14) від 09 грудня 2014 року (справа №21-308а14), від 11 листопада 2014 року (справа №21-493а14).

Так, у вище зазначених поставах, Верховний Суд України вказав, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Крім того, Верховний Суду України також вказує на ту обставину, що правовідносини, які виникли у зв'язку із реалізацією певними суб'єктами права власності на майно мають бути розглянуті у порядку цивільної (господарської) юрисдикції

Відповідно до статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення щодо відведення та надання у власність земельної ділянки, на якій знаходить будинок особи та належить останній на праві приватної власності, то подальше оспорювання такого рішення має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право, а такий спір відповідно за своєю правою природою є цивільно-правовими, а не адміністративними.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного та господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі.

Враховуючи викладені положення Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню з закриттям провадження по справі.

Відповідно до ст. 203 КАСУ за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її, а провадження по справі закрити.

Керуючись ст.ст. 157, 196, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року - скасувати.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 08 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Бахмацької міської ради Чернігівської області, третя особа: ОСОБА_3 про визнання частково недійсним рішення - закрити.

Роз'яснити ОСОБА_2, що справа про визнання недійсними п.1.14. рішення Бахмацької міської ради від 04.12.2015 року щодо надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки по провулку Пархоменка, 18 для ведення особистого селянського господарства та п.1.5. рішення Бахмацької міської ради від 06.04.2016 року щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення та надання у власність земельної ділянки ОСОБА_3 по АДРЕСА_1.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 13 липня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Межевич М.В.

Сорочко Є.О.