Справа № 180/613/16-а
Суддя: Беспальок О. А.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 рокуМарганецький міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої - судді БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарі - ГАНОЧЕНКО Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Марганці справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1 до міського голови Марганецької міської ради ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльність в частині невиконання постанов суду про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до міського голови Марганецької міської ради ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльність в частині невиконання постанови суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2014 року його поновлено на посаді першого заступника міського голови, постановою цього ж суду від 26 листопада 2015 року на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Станом на день звернення до суду рішення суду про поновлення його на роботі не виконано, у звязку з чим просить визнати бездіяльність міського голови в частині невиконання постанови суду про поновлення його на роботі протиправною та стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення.

В ході розгляду справи позивач та його представник неодноразово уточнювали позовні вимоги в частині сплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення, просили стягнути 56.309 грн. 22 коп. У судовому засіданні уточнений позов підтримали, дали аналогічні пояснення. Просять такий задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов заперечили, просили суд врахувати, що міський голова не є належним відповідачем у справі, покликаючись на ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ст.ст. 26, 43, п.2.4 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування», у звязку з чим у задоволенні позову просили відмовити. Доповнили, що позивачу надсилались повідомлення про вирішення питання його поновлення на роботі, однак останній свідомо ухилявся від отримання поштового відправлення. Відповідачка ОСОБА_2 неодноразово подавала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки перебуває у відрядженні, то на день судового засідання відбувались сесії міської ради, а востаннє, що знаходиться у відпустці. Її представник неодноразово повідомлялась про розгляд справи, про що свідчать повідомлення, що містяться у матеріалах справи, однак не подала заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд такої у її відсутності.

Однак суд вважає, що такі заяви субєкта владних повноважень, через які неодноразово відкладався розгляд справи, призводять до затягування її розгляду, відповідачка ОСОБА_2 є субєктом владних повноважень, мала змогу направити до суду свого повноважного представника, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_4 комітету Марганецької міської ради ОСОБА_5 позов заперечив, просив у його задоволенні відмовити з мотивів, викладених у запереченні. В судове засідання 13 липня 2016 року не зявився, хоча повідомлявся про таке належно та вчасно, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали адміністративної справи, приходить до висновку про наступне.

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2014 року ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника міського голови міста Марганець (а.с.5-9). Аналогічну думку щодо поновлення на роботі висловив Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 24 березня 2015 року та Вищий адміністративний суд України у своїй ухвалі від 26 листопада 2015 року (а.с.10, 64-65).

Постановою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2016 року з ОСОБА_4 комітету Марганецької міської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі (а.с.13-16).

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 01 липня 2015 року у справі N 6-435цс15, відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина 5 статті 235 КЗпП України).

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Згідно ч.5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов'язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні.

Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обов'язковості з моменту проголошення.

Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п'ята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов'язковими для виконання.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 6 листопада 1992 року, належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов'язків.

Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов'язок власника або уповноваженого органу добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов'язок полягає у тому, що у останнього обов'язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

У відповідності до ст. 255 КАС України, постанова або ухвала яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Частиною 2 ст. 257 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

В пунктах 46, 48, 51, 54 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «ОСОБА_6 проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються територіальною громадою; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Відповідно до ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування», дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Таким чином, у відносинах з питань служби в органах місцевого самоврядування важливим є дотримання гарантій при прийняті на роботу та звільненні з роботи, визначених Кодексом законів про працю України та Закону України «Про державну службу» з урахуванням особливостей визначених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Служба в органах місцевого самоврядування на постійній основі за своєю природою відноситься до публічної служи.

Водночас, за змістом пункту 2 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до положень ст. 46 цього Закону, з часу обрання голови ради він скликає сесії ради та веде пленарні засідання ради відповідно до вимог цього Закону та регламенту ради.

Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється на посаду голови та заступників голови районної, районної у місті, обласної ради, заступника міського голови - секретаря Київської міської ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, голови постійної комісії з питань бюджету обласної, Київської та Севастопольської міських рад шляхом обрання відповідною радою.

Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад, перелік питань, що вирішуються виключно на пленарних засіданнях ради.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання про обрання голови ради, заступника голови районної ради, звільнення їх з посади.

Главою 3 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено повноваження міського голови, однак серед таких відсутні повноваження останнього щодо призначення та звільнення з посад заступників міського голови.

Заступника голови ради обирає районна, районна у місті рада, що визначено п.1 ст. 56 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Частиною другою статті 56 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що заступника голови районної, районної у місті (у разі її створення) ради, перший заступник, заступник голови обласної ради обираються відповідною радою в межах строку її повноважень з числа депутатів цієї ради.

Кодексом законів про працю України в якості сторони трудового спору з найманим працівником визначено «власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації», зокрема дане визначення міститься у статті 21, однак чинне трудове законодавство використовує і більш зручний термін «роботодавець», зокрема у статті 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», де визначено термін «роботодавець» як «власник підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, виду діяльності, галузевої належності, або уповноважений ним орган (керівник) чи фізична особа, яка відповідно до законодавства використовує найману працю.

Згідно з положеннями статей 21,36,40 КЗпП України укласти і розірвати трудовий договір з працівником може тільки сторона трудового договору роботодавець власник або уповноважений орган підприємства, установи, організації.

Відповідно до статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 листопада 2015 року у справі № К/800/19687/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 комітету Марагнецької міської ради, секретаря Марганецької міської ради про скасування рішення і розпорядження та поновлення на посаді суд касаційної інстанції дійшов до висновку, що судами першої та апеляційної інстанції правильно зазначено, що звільнення позивача з посади першого заступника міського голови повинно здійснюватися тим органом, який призначив особу на відповідну посаду, у звязку з чим застосування виконуючим обовязків міського голови та секретарем Марганецької міської ради до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з займаної посади виходить за межі компетенції міського голови.

Враховуючи вищенаведене, рішення про поновлення на роботі ОСОБА_1 мало б виконуватися міською радою на його пленарних засіданнях, тобто власником або уповноваженим ним органом.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова зокрема організовує в межах визначеним цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету, а в подальшому підписує рішення ради та її виконавчого комітету.

Частиною 9 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що рішення про скликання сесії ради доводиться до відома депутатів і населення не пізніше як за 10 днів до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Статтею 20 Регламенту Марганецької міської ради передбачено основні етапи підготовки та проведення пленарних засідань міської ради, а саме, оформлення та друкування проектів рішень, їх узгодження зі спеціалістами, розгляд на профільних депутатських комісіях проектів рішень, розгляд на спільному засіданні депутатських комісій міської ради проектів рішень, розгляд на пленарному засіданні міської ради проектів рішень. Проекти рішень обовязково візуються виконавцем, головою профільної депутатської комісії, секретарем міської ради, завідувачем юридичного відділу, в подальшому передаються до міської ради для попереднього обговорення у відповідних комісіях ради, надаються депутатам не пізніше як за 10 днів до початку сесії, проводиться засідання депутатських комісій, готується письмовий висновок, що додається до проекту рішення та оголошується головою комісії на пленарному засіданні міської ради під час обговорення даного проекту, проект рішення оприлюднюється на офіційному веб-сайті виконкому за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття, профільна депутатська комісія приймає рішення про включення розглянутого ними проекту рішення до порядку денного засідання міської ради.

Посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Вказані положення Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в повній мірі кореспондуються з ст. 19 Конституції України.

01 березня 2016 року рішенням Марганецької міської ради 3 204-6/УІІ розглянуто заяву ОСОБА_1 про поновлення його на посаді першого заступника міського голови м.Марганця (а.с.46).

02 березня 2016 року за № 10/05-16 міським головою ОСОБА_2 направлено ОСОБА_1 листа про необхідність явки до ОСОБА_4 комітету Марганецької міської ради та приступити до виконання обовязків (а.с.45), у звязку з чим винесено розпорядження міським головою № 31-к від 02 березня 2016 року про допущення ОСОБА_1 до роботи (а.с.47).

Розпорядженням міського голови № 53-к від 19 квітня 2016 року ОСОБА_1 фактично допущено до роботи (а.с.70).

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Диспозитивність адміністративного судочинства полягає в тому, що сторона розпоряджається правами на власний розсуд (ст. 11 КАС України).

Позивачем та його представником не заявлялось клопотання про заміну відповідача на належного, тому суд проводив розгляд справи у межах позовних вимог.

З врахуванням обставин, що викладені вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову до Марганецького міського голови ОСОБА_2, оскільки як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, остання приступила до виконання обовязків Марганецького міського голови з 17 листопада 2015 року. Постанови суду про поновлення на роботі підлягають негайному виконанню, на момент ухвалення постанов про поновлення ОСОБА_1 на роботі, ОСОБА_2 не виконувала обовязків міського голови Марганецької міської ради, тому суд прийняв до уваги заперечення представників відповідача щодо того, що про винесені постанови ОСОБА_2 не знала, довідалась про такі з листів ОСОБА_1, на які одразу ж як міський голова відреагувала, та включила вказані питання до порядку денного засідання Марганецької міської ради.

В судовому засіданні не встановлено в чому саме проявилася бездіяльність Марганецького міського голови ОСОБА_2 з приводу невиконання постанов суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі, що могло би бути підставою задоволення позову в цій частині. Суд вважає, що саме Марганецька міська рада як власник чи уповноважений орган зобовязана була негайно виконувати постанови суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови м.Марганця.

Щодо середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, суд приходить до наступного висновку.

Порядок і умови вирішення питання про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання судового рішення про поновлення на роботі працівника визначено ст. 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Вищевказана стаття передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Таким чином, з урахуванням всіх вищенаведених обставин та норм чинного законодавства, суд дійшов безспірного висновку про право ОСОБА_1 на середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 27 листопада 2015 року (наступного дня після проголошення постанови про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі) по день поновлення його на роботі 19 квітня 2016 року.

При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у порядку.

Згідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час невиконанням рішення про поновлення на роботі, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Однак, станом на момент ухвалення даної постанови, ОСОБА_7 19 квітня поновлено на роботі, тому враховуючи постанову суду від 26 листопада 2015 року, суд проводить обрахунок до дня поновлення позивача на роботі, а саме з 27 листопада 2015 року по 18 квітня 2016 року.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Марганецької міської ради № 110/15 від 07 вересня 2015 року середня заробітна плата за один робочий день у ОСОБА_1 складає у розмірі 568 грн. 78 коп. (а.с.20).

В постанові Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року встановлено, що довідка видана саме за червень, липень 2014 року, оскільки у серпні та вересні 2014 року позивач перебував на лікарняному.

Відтак, виходячи з наведеного, враховуючи кількість робочих днів, середній заробіток з врахуванням всіх обов'язкових платежів за період з 27 листопада 2015 року по 18 квітня 2016 року включно (листопад 2 дні, грудень 23 дні, січень 19 днів, лютий 21 день, березень 22 дні, квітень 12 днів, всього 99 днів) становить 56.309 грн. 22 коп.

У відповідності до ч.1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалення на користь сторони, яке не субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа, тому з ОСОБА_4 комітету Марганецької міської ради в дохід держави підлягає стягненню 563 грн. 09 коп. несплаченого судового збору, що відповідає 1% ціни позову про стягнення середнього заробітку. Оскільки ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до міського голови ОСОБА_2, тому понесені судові витрати позивачем у розмірі 551 грн. 20 коп. слід віднести за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 7-12, 72, 86, 94, 160, 161, 162, 167, 255-257 КАС України, Конституції України, ст. ст. 235, 236 КЗпПУ, суд

у х в а л и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

У задоволенні позову про визнання незаконною бездіяльність Марганецького міського голови ОСОБА_2 в частині невиконання постанови Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2014 року щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника міського голови відмовити.

Сплачений судовий збір ОСОБА_1 за позовну вимогу про визнання бездіяльності міського голови ОСОБА_2 у розмірі 551 грн. 20 коп. віднести за рахунок позивача.

Стягнути з ОСОБА_4 комітету Марганецької міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 56.309 грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 комітету Марганецької міської ради в користь держави 563 грн. 09 коп. несплаченого судового збору.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ О.А.БЕСПАЛЬОК

Оригінал постанови.