Справа № 815/2615/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

12 липня 2016 р. Справа № 815/2615/16

Категорія: 11 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправною діяльності щодо затвердження Наказів від 26.05.2016р. №58/к, від 27.05.2016р. №64/к, від 30.05.2016р. №66/к, зобов'язання надати пояснення чому Накази від 26.05.2016р. №58/к, від 27.05.2016р. №64/к, від 30.05.2016р. №66/к не відповідають вимогам Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014р. по справі №815/7790/13-а, а також чому не особисто директором Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації підписано Наказ від 30.05.2016р. №66/к, та повідомити якою посадовою особою і на яких підставах підписано даний наказ, що є спробою до примусової праці; скасування Наказу від 30.05.2016р. №66/к, який підписано невідомою особою, оскільки його сутність не відповідає вимогам Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014р. по справі №815/7790/13-а (посаді на якій працювала); зобов'язання утриматися від будь-яких дій на подальше нехтуванням правами на вільно обрану працю позивача, здійснення спроби примусу щодо виконання невідомих посадових обов'язків, які відповідають посаді завідувача сектору консультативно-методичного обслуговування інклюзивної освіти, яка відсутня в Єдиній тарифній сітці оплати праці педагогічних працівників, або інших спроб щодо примусової праці; стягнення моральної шкоди, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Директора Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправною діяльності щодо затвердження Наказів від 26.05.2016р. №58/к, від 27.05.2016р. №64/к, від 30.05.2016р. №66/к, зобов'язання надати пояснення чому Накази від 26.05.2016р. №58/к, від 27.05.2016р. №64/к, від 30.05.2016р. №66/к не відповідають вимогам Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014р. по справі №815/7790/13-а, а також чому не особисто директором Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації підписано Наказ від 30.05.2016р. №66/к, та повідомити якою посадовою особою і на яких підставах підписано даний наказ, що є спробою до примусової праці; скасування Наказу від 30.05.2016р. №66/к, який підписано невідомою особою, оскільки його сутність не відповідає вимогам Постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 26.02.2014р. по справі №815/7790/13-а (посаді на якій працювала); зобов'язання утриматися від будь-яких дій на подальше нехтуванням правами на вільно обрану працю позивача, здійснення спроби примусу щодо виконання невідомих посадових обов'язків, які відповідають посаді завідувача сектору консультативно-методичного обслуговування інклюзивної освіти, яка відсутня в Єдиній тарифній сітці оплати праці педагогічних працівників, або інших спроб щодо примусової праці; стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року відмовлено ОСОБА_4 у задоволені клопотання щодо звільнення від сплати судового збору, а адміністративний позов залишено без руху.

ОСОБА_4 не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року по справі № 815/2615/16 та направити справу на новий розгляд.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та прийнятою з порушенням норми права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного:

На підставі ч.1 ст.108 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлюється строк, достатній для усунення недоліків.

Водночас, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою зменшити розмір належних: до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк (ч. 1 ст. 88 КАС України)

Зазначена норма встановлює можливість полегшення судом тягаря судових витрат для осіб з низьким рівнем достатку. Положення статті спрямовані на те, щоб судові витрати не були перешкодою для доступу до суду малозабезпечених осіб, і слугують гарантуванню принципу рівності (стаття 10 КАСУ) всіх осіб у правах щодо доступу до суду незалежно від майнового стану.

Отже, щоб мати можливість зменшити тягар судових витрат, суд зобов'язаний з'ясувати, майновий стан особи. Особа, яка вважає свій майновий стан незадовільним, через що в неї існують перешкоди для доступу до правосуддя, має подати до суду відповідне клопотання і документи, які свідчили би про тяжкий майновий стан (податкова декларація про доходи, довідка про заробітну плату, пенсію, стипендію тощо).

При зменшенні тягаря судових витрат суд виходить з того, що при сплаті необхідних судових витрат середньомісячний дохід особи буде меншим від рівня прожиткового мінімуму, встановленого законом для відповідної категорії осіб. Суд може врахувати також, наприклад, великі витрати особи на лікування чи інші життєво необхідні витрати, відсутність постійного заробітку, тобто ті обставини, що не дають можливості оплатити судові витрати.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у випадку відсутності у особи можливості сплатити судовий збір через відсутність у неї фінансової можливості та у зв'язку з важким матеріальним становищем, звільнення від сплати судового збору є не правом суду, а обов'язком - захистити право особи на судовий захист на виконання вимог Конституції України.

Не можна позбавити особу права на звернення до суду через неможливість сплати нею суму судового збору.

З наданої позивачем довідки УПФУ в Приморському районі м. Одеси вибачається, що остання кожен місяць отримує пенсію в розмірі 1727,10 грн.

Враховуючи, що позивач є пенсіонером та єдиним джерелом її існування є пенсія, беручи до уваги тривале невиконання рішення Європейського суду з прав людини в частині поновлення позивача на роботі, суд вважає, що позивачем наведені обставини, що свідчать про її скрутне матеріальне становище.

При вирішенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції повинен був врахувати вимоги ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, з якої випливає обов'язок держави забезпечити особі реальну можливість доступу до захисту своїх прав в суді, зокрема, з можливістю звільнення останньої від сплати судового збору з врахуванням її майнового стану, у противному випадку, це можна розглядати як порушення права на справедливий судовий розгляд, гарантований п. 1 ст. 6 вказаної Конвенції.

Європейський суд з прав людини також акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 р.).

У Рішеннях у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це слід вважати як порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У Рішенні у справі «Белле проти Франції» від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Суд має перевірити дотримання вимог Конвенції, переконатись що право доступу до суду не було обмежено таким чином, що нанівець зводиться вся його суть, також, обмеження доступі до суду не буде відповідати ч. 1 ст. 6, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12 липня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв Ухвалу від 03 червня 2016 року із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення питання (п. 1 ч. 1 ст. 204 КАС України).

Керуючись ст.ст. 199, 204, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 червня 2016 року по справі № 815/2615/16, - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук