Справа № 821/775/16
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/775/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Багненко Т.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Незгоди Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування рішення № від 14.04.2016 р. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-809-17 від 12.05.2016 р.,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Херсонській області (далі - відповідач, Херсонська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області), в якому просить скасувати рішення від 14.04.2016 р. № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання за невстановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-809-17.

Свої вимоги мотивує протиправністю оскаржуваних рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу (недоїмки), оскільки є пенсіонером за віком, а тому відповідно до ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VІ) звільнена від сплати єдиного внеску.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Зазначила, що згідно розділу 7 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ передбачено звільнення за ст.63 п."г" за вислугою строку служби та ст.65 п."а" у відставку за віком. Наказом УМВС України від 28.11.1997 р. № 131 о/с її звільнено з органів внутрішніх справ за ст.65 п."а" у відставку (за віком), оскільки працювала в важких умовах, а саме, 19 років в кримінально-виконавчій установі закритого типу, колонії максимального рівня безпеки де проходять відбування покарання засуджені, які хворі на відкриту форму туберкульозу. Також на момент звільнення на підставі рішення ОВВК від 01.07.1997 р. № 1120 була визнана інвалідом 3 групи від захворювання, отриманого під час проходження служби, тому пенсія нарахована згідно ст.ст.12, 13, 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262) - звільненим у відставку за віком або за станом здоров'я - 55 % грошового забезпечення, а також 18 % за вислугу років понад 20 років. Пенсії за віком відповідно до ст.19 Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначаються в розмірі 55 % заробітку, але не менше мінімального розміру пенсії. Пенсію у розмірі 55 % грошового забезпечення і було їй призначено. У ст.4 Закону № 2464-VІ визначено, що особи, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Таким чином, як військовий пенсіонер, який вийшов у відставку за віком, звільняється від сплати єдиного внеску за Законом № 2464-VІ , так як звільнена не за вислугою років у відповідності до ст.63 п."г", а у відставку за віком згідно ст.65 п."а" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ. Також вказує на те, що відповідач жодних чином не обґрунтував суму, яка визначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки), так як Херсонська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області протягом 2014-2015 років надавала різні відомості щодо відсутності чи наявності недоїмки з єдиного внеску.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки положення ч.4 ст.4 Закону № 2464-VІ не розповсюджуються на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-ХІІ, не дивлячись на можливе досягнення ними загального пенсійного віку, необхідного для пенсії за віком. Просить відмовити в задоволені позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач 27.07.2001 р. зареєстрована виконавчим комітетом Херсонської міської ради як фізична особа-підприємець. З 01.01.2013 р. ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного податку, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1

Згідно посвідчення НОМЕР_2 позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ).

У зв'язку з припиненням підприємницької діяльності посадовою особою відповідача у період з 10.02.2016 р. по 11.02.2016 р. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 р. по 06.05.2015 р., правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 06.05.2015 р., за результатами якої складено акт від 22.02.2016 р. № 79/21-03-17-03/.

Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 %, встановлено заниження суми єдиного внеску на загальну суму 11985,81 грн. (за 2013 рік - 4800,75 грн., за 2014 рік - 5071,80 грн., за 2015 рік - 2113,25 грн.).

У висновку акту перевірки також зазначено, що встановлено порушення п.11 ст.25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме, несвоєчасне подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято рішення від 14.04.2016 р. № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 340 грн., та направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2016 р. № Ф-809-17 на суму 11982,82 грн.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного рішення та вимоги, суд виходить з наступних приписів законодавства та встановлених у судовому засіданні фактичних обставин справи.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку врегульовано Законом № 2464-VI.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Статтею 4 Закону № 2464-VІ визначено платників єдиного внеску, серед яких - фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VІ).

Згідно ч.4 ст.5 Закону № 2464-VІ обов'язки платників єдиного внеску виникають, зокрема, у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності.

Платники єдиного внеску зобов'язані своєчасно та у повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VІ).

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VІ для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, базою нарахування єдиного внеску є суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З пояснень сторін слідує, що спірним у даній справі є питання чи є ФОП ОСОБА_1 платником єдиного внеску. Позивач вказує на те, що як військовий пенсіонер, що вийшов у відставку за віком на підставі Закону № 2262-ХІІ, звільняється від сплати єдиного соціального внеску, в той же час відповідач зазначає, що положення ч.4 ст.4 Закону № 2464-VІ не розповсюджуються на осіб, які отримують пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Згідно п.4 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами ч.4 ст.4 Закону № 2464-VІ особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих в аналізованій нормі: пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, в тому числі, на тих, які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Так, за змістом п.1 ч.1 ст.25 Закону України від 14.01.1998 р. № 16/98-ВР "Основи законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" надаються такі види соціальних послуг та матеріального забезпечення, зокрема, пенсійне страхування: пенсії за віком, по інвалідності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсії у зв'язку з втратою годувальника, медичні профілактично-реабілітаційні заходи; допомога на поховання пенсіонерів.

Отже, пенсіонер за віком, будучи раніше учасником загальнообов'язкового державного соціального страхування, мав право і скористався одним із видів пенсійного страхування - пенсією за віком, однак має право також на інші можливі для його статусу види соціальних послуг та матеріальне забезпечення.

Відповідно до ч.3 ст.8 Закону № 2464-VІ кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

З викладеного слідує, що пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, і здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів, які не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні, профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

На відміну від пенсій за віком, правила призначення пенсій за вислугу років регламентуються Законом № 2262-ХІІ.

Статтею 8 зазначеного Закону передбачено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

За змістом ст.7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Отже, зазначеним Законом фактично визнається той факт, що пенсії, передбачені Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Законом № 2262-ХІІ є різними державними пенсіями. Різниця при цьому зумовлюється юридичними та фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

Тому положення ч.4 ст.4 Закону № 2464-VІ не розповсюджується на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону № 2262-XII, не зважаючи на можливе досягнення ними загального пенсійного віку, необхідного для пенсії за віком.

Таким чином, фізичні особи-підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ і які обрали спрощену систему оподаткування, не звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі ч.4 ст.4 Закону № 2464-VІ.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого адміністративного суду України від 31.03.2016 р. по справі № К/800/40198/14, від 09.02.2016 р. по справі № К/800/23892/15, від 12.11.2015 р. по справі № К/800/3952/14, ухвалах Вищого адміністративного суду України від 17.03.2016 р. по справі № К/800/31503/15, від 11.02.2016 р. № К/800/56437/14, а правовий висновок з цього питання сформульовано у постановах Верховного Суду України від 12.05.2015 р. по справі № 21-118а15, від 10.03.2015 р. № 21-56а15, від 15.04.2014 р. по справі № 21-59а14, від 18.11.2014 р. по справі № 21-420а14, від 18.11.2014 р. по справі № 21-379а14.

Відповідно до ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 не звільняється від сплати єдиного внеску та є його платником.

Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VІ передбачено, що платник єдиного внеску зобов'язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п..7 ч.11 ст.25 Закону № 2464-VІ за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Оскільки позивач протягом 2014-2015 років не подавала звітності, що нею не заперечується у судовому засіданні, відповідачем правомірно застосовано штрафні санкції у розмірі 340 грн. згідно рішення від 14.04.2016 р. № .

Що стосується суми недоїмки, вказаної у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2016 р. № Ф-809-17, суд зазначає наступне.

ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2013 р. перебувала на спрощеній системі оподаткування, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VІ базою нарахування єдиного внеску є суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VІ встановлено, що мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Згідно ч.11 ст.8 Закону № 2464-VІ (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 частини першої статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної пунктами 2 та 3 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Законом України "Про Державний бюджет на 2013 рік" встановлено такі розміри мінімальної заробітної плати: з 01.01.2013 р. - 1147 грн., з 01.12.2013 р. по 31.12.2013 р. - 1218 грн., а тому щоквартальна сплата єдиного внеску фізичної особи-підприємця за себе складає: 1 квартал (до 20 квітня) - 1194,03 грн. (398,01 х 3 місяця); 2 квартал (до 20 липня) - 1194,03 грн.; 3 квартал (до 20 жовтня) - 1194,03 грн.; 4 квартал (до 20 січня) - 1218,67 (398,01 х 2 місяці + 422,65 грн.). Всього за 2013 рік - 4800,76 грн.

Законом України "Про Державний бюджет на 2014 рік" встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1218 грн., а тому щоквартальна сплата єдиного внеску фізичної особи-підприємця за себе складає: 1 квартал (до 20 квітня) - 1267,95 грн. (422,65 х 3 місяця); 2 квартал (до 20 липня) - 1267,95 грн.; 3 квартал (до 20 жовтня) - 1267,95 грн.; 4 квартал (до 20 січня) - 1267,95 грн.. Всього за 2014 рік - 5071,80 грн.

Законом України "Про Державний бюджет на 2015 рік" встановлено такі розміри мінімальної заробітної плати: з 01.01.2015 р. - 1218 грн., з 01.09.2015 р. по 31.12.2015 р. - 1378 грн.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 припинила підприємницьку діяльність 06.05.2015 р., про що свідчить повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця за № 06/05-21/326.

Відповідно до абз.7 ч.1 ст.5 Закону України № 2464-VI зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п'ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Згідно абз.3 ч.8 ст.9 Закону України № 2464-VI про єдиний внесок, платники єдиного внеску, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

З урахуванням викладеного сума єдиного внеску, яку повинна сплатити позивач у 2015 році, складає 2113,25 грн.: за 1 квартал 2015 року - 1267,95 грн. (422,65 х 3 місяця), за квітень, травень 2015 року - 845,30 грн. (422,65 х 2 місяці).

Отже, загальна сума єдиного соціального внеску, не сплаченого ФОП ОСОБА_1, становить 11985,81 грн. (4800,76 грн. (за 2014 рік) + 5071,80 грн. (за 2014 рік) + 2113,25 грн. (за 2015 рік)), а з урахуванням наявної переплати станом на 01.01.2013 р. у сумі 2,99 грн., сума несплаченого єдиного внеску складає 11982,82 грн. Саме сума 11982,82 грн. і зазначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2016 р. № Ф-809-17.

Таким чином, рішення про застосування штрафних санкцій від 14.04.2016 р. та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.05.2016 р. № Ф-809-17 прийняті відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені законодавством України, а тому позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 19, 71, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування рішення № від 14.04.2016 р. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-809-17 від 12.05.2016 р.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 липня 2016 р.

Суддя Бездрабко О.І.

кат. 10.1