Справа № 820/687/16
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 р.Справа № 820/687/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.

Суддів: Бегунца А.О. , Старостіна В.В.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2016р. по справі № 820/687/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТАКТЕНЕРГО"

до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНТАКТЕНЕРГО", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, в якому просив суд:

- скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 15.02.2013р. № та №.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2016р. адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТАКТЕНЕРГО" до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено.

Скасувано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова Харківської області ДПС від 15.02.2013 р. № та №, прийняті щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТАКТЕНЕРГО".

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на незаконність оскаржуваної постанови суду першої інстанції, та вважає, що постанова підлягає скасуванню у зв'язку з ненаданням судом першої інстанції правової оцінки обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом на подання заперечень на апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що відповідачем проведена документальна виїзна позапланова перевірка ТОВ "КОНТАКТЕНЕРГО" щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ПП "Раїком" їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.01.2011р. по 01.08.2012р., за результатами якої 01.02.2013р. був складений акт за №338/2210/34014744, за яким встановлено наступні порушення вимог податкового законодавства:

- п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.4 ст. 201 ПК України, що призвело до заниження ПДВ всього на 48252 грн., в т.ч. за грудень 2011р. на 34473 грн., за березень 2012р. на 13779 грн.;

- пп. 138.1.1 п. 138.1, п. 138.2, пп. 138.5.1 п. 138.5 ст. 138, п. 139.1 ст. 139 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток всього на 54112 грн., в т.ч. за 4-й квартал 2011р. на 39644 грн., за 1-й квартал 2012р. на 14468 грн.

За наслідками акту перевірки №338/2210/34014744 відповідачем 15.02.2013р. прийняті податкові повідомлення-рішення №, згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних у сумі 61346,00 грн., у т.ч. за основним платежем 54112,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 7234,00 грн. та № , згідно якого збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 72378,00 грн., у т.ч. за основним платежем 48252,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 24126,00 грн.

З акту перевірки вбачається, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугувало посилання відповідача на відсутність факту реального вчинення господарських операцій між ТОВ "Контактенерго" і ПП "Раіком" за грудень 2011р., за березень 2012р.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем та ПП "Раіком" було укладено агентську угоду №28 від 05.10.2011р. з додатковою угодою №1 від 27.12.2011р., за якими ПП "Раіком" власними силами зобов'язався здійснювати дії з просування товару позивача покупцям.

Факт виконання умов договору підтверджується актом надання послуг №ОУ-30/12-2 від 30.12.2011р. та звітом про виконання зобов'язань і розрахунок винагороди від 30.12.2011р., підписаними обома сторонами.

За результатом виконання умов довогору отримано податкову накладну №18 від 30.12.2011р., а оплата наданих послуг здійснена згідно платіжного доручення №22 від 26.01.2012р. (листом № 01/26-1 від 26.01.2012р. було виправлено помилку в графі «призначення платежу» вказаного платіжного доручення).

Крім цього, позивачем та ПП "Раіком" було укладено агентську угоду №38п від 12.12.2011р. з додатковою угодою №1 від 27.12.2011р., за умовами яких ПП "Раіком" власними силами зобов'язався здійснювати дії з просування товару позивача.

Факт надання вказаних послуг підтверджується актом надання послуг №ОУ-29/03-6 від 29.03.2012р. та звітом про виконання зобов'язань і розрахунок винагороди від 29.03.2012р., які підписані сторонами.

За результатом операцій було отримано податкову накладну №206 від 29.03.2012р., а оплата наданих послуг була вчинена згідно платіжного доручення №22284 від 24.12.2012р.

Також, позивачем та ПП "Раіком" було укладено договір на транспортне обслуговування та транспортне експедирування №8 від 24.11.2011р.

Факт надання послуг підтверджується актом надання послуг № ОУ-30/12-3 від 30.12.2011р., звітом від 30.12.2011р., заявками на подання транспорту №1 від 24.11.2011р., №2 від 25.11.2011р., №3 від 28.11.2011р., №4 від 29.11.2011р., №5 від 30.11.2011р., №6 від 01.12.2011р., №7 від 02.12.2011р., №8 від 05.12.2011р., №9 від 06.12.2011р., №10 від 07.12.2011р., №11 від 08.12.2011р., №12 від 08.12.2011р., №13 від 12.12.2011р., №14 від 12.12.2011р., №15 від 14.12.2011р., №16 від 14.12.2011р., №17 від 16.12.2011р., №18 від 19.12.2011р., №19 від 20.12.2011р., №20 від 20.12.2011р., №21 від 21.12.2011р., №22 від 23.12.2011р., №23 від 26.12.2011р., №24 від 27.12.2011р., №25 від 27.12.2011р.

За результатом операцій було отримано податкову накладну №19 від 30.12.2011р.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем та ПП "Раіком" було укладено договір на юридичне обслуговування №14ЮУ від 27.12.2011р.

Факт надання послуг підтверджується актом надання послуг №ОУ-29/03-7 від 29.03.2012р.

За результатом операцій було отримано податкову накладну №207 від 29.03.2012р., а оплата наданих послуг була вчинена згідно платіжного доручення №3 від 10.01.2012р.

Вищевказані документи досліджувались під час перевірки, зауважень до них відповідач не мав, при судовому розгляді судом першої та апеляційної інстанції не спростовано наявність та достовірність первинних документів позивача, чим підтверджується факт правомірності його господарської діяльності у періоді, що перевірявся.

Також, слід зазначити, що підставою прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень слугували посилання відповідача на акт про неможливість проведення зустрічної звірки №709/2202/36036555 від 10.08.2012р. щодо документального підтвердження господарський відносин ПП "Раіком" із платниками податків та їх реальності та повноти відображення в обліку за 2011р., литий, березень, квітень, червень 2012р.

Так, відповідно до ст. 134 ПК України, об'єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються зокрема із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з положеннями цього Кодексу.

Пунктом 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 138.8. ст. 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов'язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до п.п.139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Так, у п. 198.1 ст. 198. ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 ПК України визначено, - датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: 1) дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; 2) дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: 1) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; 2) придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до ст. 1 ЗУ "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 вказаного закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судовим розглядом встановлено, що позивачем при здійсненні господарських операцій з ПП "Раіком" були складені всі необхідні первинні документи.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно встановлено, що на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, законодавством України не покладено обов'язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару та дотримання ними вимог податкового законодавства, а також навіть якщо контрагент позивача не виконав своїх зобов'язань по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Таким чином, колегія суддів вважає, обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що в даному випадку відповідна сторона не дотримала вимоги закону про захист охороняємих прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому її оскаржувані рішення, як суб'єкта владних повноважень, є неправомірними, що дає суду підстави для задоволення адміністративного позову.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 17.05.2016р. відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17.05.2016р. по справі № 820/687/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Стягнути з Державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань за зобов'язаннями Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (банківські реквізити отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок - 1011, код класифікації доходів бюджету - 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 3433117) судовий збір у розмірі 1470,96 грн. (одна тисяча чотириста сімдесят гривень дев`яносто шість копійок).

Головуючий суддя (підпис)Рєзнікова С.С.
Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О. Старостін В.В.
Повний текст ухвали виготовлений 12.07.2016 р.