Справа № 2-а-3607/11
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2011-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Деснянський районний суд міста Києва
25 травня 2011 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Панченко О.М.
при секретарі Буцко М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про зобовязання вчинити певні дії,-
27.04.2011 року позивач звернувшись до суду з вищевказаним адміністративним позовом, посилався на порушення своїх пенсійних прав, просив зобов»язати відповідача провести перерахунок та забезпечити виплату йому по підвищенню до пенсії як інваліду війни 2 групи згідно ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», що повинна становити 350% від мінімальної пенсії за віком в період з 26.04.2011 року з урахуванням проведених виплат. Посилався на те, що станом на 01.01.2011 року розмір підвищення до пенсії як інваліду війни значно нижчий ніж це передбачено законодавством, а саме 300 грн.
В судове засідання позивач не з»явився, просив проводити розгляд справи без його присутності.
Представник відповідача в судове засідання не з»явився, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.
Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва і отримує пенсію як інвалід війни відповідно до вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
ОСОБА_1 має статус інваліда війни, є інвалідом ІІ групи, має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується копіями посвідчень, наявних в матеріалах справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" передбачено підвищення позивачу пенсії в розмірі 350 % мінімальної пенсії за віком.
Чинним законодавством України передбачено, що розмір мінімальної пенсії за віком призначається за правилами, передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для: встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сімям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат, виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги.
Таким чином, новий мінімальний розмір пенсії за віком залежить від нового розміру прожиткового мінімуму.
Згідно із ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Частиною 2 статті 8 Конституції України встановлено вимогу щодо законів України, що приймаються виключно на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Пунктом 3 частини першої статті 85 та статтею 91 Конституції України до повноважень Верховної Ради України, як єдиного органу законодавчої влади в Україні віднесено прийняття законів.
Виключно законами України встановлюються, зокрема, Державний бюджет України і бюджетна система (п. 1 ст. 92 Конституції).
Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків (ст. 95 Конституції).
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2005 року № 8-рп/2005 Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, повязану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та Закони України відокремлюють певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.
Отже, при прийнятті закону про Державний бюджет України мають бути дотримані принципи соціальної, правової держави, верховенства права, забезпечена соціальна стабільність, а також збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень (ст. 48 Конституції України).
Оскільки предмет Закону про Державний бюджет чітко визначений у Конституції України, Бюджетному кодексі України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України.
З урахуванням зазначеного, деякі положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2007, 2008 роки", яким зупинено на 2007, 2008 роки дії статей в частині виплат пенсій, доплат, компенсацій і допомоги у розмірах менших, ніж визначено у Спеціальному законі, визнано Конституційним Судом України таким, що не відповідають Конституції України.
Отже, виходячи з пріоритетності конституційних норм, на момент нарахування і здійснення виплати позивачу, застосуванню підлягали норми статей 49, 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не положення Закону України "Про державний бюджет на 2008 рік", і не Постанови Кабінету Міністрів України, що істотно звужують обсяг прав, встановлених Законом.
Відповідно до положень ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні. Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.
Статтею 150 Конституції України визначено повноваження Конституційного Суду України, до яких віднесено, зокрема: вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність); законів та інших правових актів Верховної Ради України; актів Президента України. З питань, передбачених цією статтею, Конституційний Суд України ухвалює рішення, які є обовязковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Стаття 152 Конституції України встановлює процедурне питання, у відповідності до якого закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визначаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Суд керується положеннями ч. 2 ст. 152 Конституції України, відповідно до вимог якої закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Отже, рішення Конституційного Суду України не мають зворотної сили, а закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо перерахунку та виплати недоотриманої пенсії, як інваліду війни, підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України судові витрати суд відносить на рахунок держави.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, рішеннями Європейського Суду з прав людини, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії як інваліду війни ІІ групи з порушенням вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Зобовязати Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 пенсію, як інваліду війни ІІ групи, виходячи з 350 % від мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", починаючи з 26 квітня 2011 року з урахуванням проведених виплат.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: