Справа № 2а-1674/10/0370
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Справа № 2а-1674/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Димарчук Т.М.,

при секретарі судового засідання - Гуцалюк І.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Мельника С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції (далі - Луцька ОДПІ, відповідач) про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 вересня 2009 року № /0, згідно якого до підприємця застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 18 364 050 грн.

У заяві від 13 серпня 2010 року позивач уточнив позивні вимоги, просив скасувати податкові повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 11 вересня 2009 року № /0, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних (фінансових) санкцій), у розмірі 764 164, 50 грн., та № /0, яким визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 344 325, 94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення на підставі акту від 5 серпня 2009 року № 2774/17-235/ "Про результати планової виїзної документальної перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства при здійсненні підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 1 липня 2006 року по 31 березня 2009 року".

Позивач не погоджується з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх необґрунтованими і такими, що суперечать чинному законодавству України, з підстав невірного застосування податковим органом законодавства, що регулює відносини при здійсненні розрахункових операцій у сфері готівкового та безготівкового обігу

Зокрема, ОСОБА_3 зазначає, що на виконання умов дилерських договорів, укладених між ПП «Фобос-ПОЛ», ПП «Злата п'ять», ТзОВ «М-Трейдінг» (постачальниками) та підприємцем ОСОБА_3 (дилером), позивач протягом 2008 року реалізовував отримані від вказаних підприємств автомобілі фізичним особам, видавав останнім довідки-рахунки для проведення подальшої державної реєстрації транспортних засобів покупцями, однак готівкових коштів при реалізації за автомобілі не отримував, відтак не повинен був застосовувати реєстратор розрахункових операцій. Також зазначає, що оскаржувані рішення є незаконними із тих підстав, що складені не за формою, передбаченою пунктом 7.1 Порядку, відповідно до якого в даному випадку податковий орган повинен був прийняти рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій, а не податкове повідомлення-рішення.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2010 року в задоволенні адміністративного позову підприємця ОСОБА_3 до Луцької ОДПІ про скасування податкових повідомлень-рішень відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2010 року у справі № 2а-1674/10/0370 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення від 11 вересня 2009 року № /0 та прийнято в цій частині нову постанову про скасування податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 11 вересня 2009 року № /0. В решті позову залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 жовтня 2014 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 2 вересня 2010 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 11 вересня 2009 року № /0 та №/0 скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2013 року в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 11 вересня 2009 року № /0 залишено без змін.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені повністю. Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції від 11 вересня 2009 року №/0 та №/0.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року апеляційну скаргу Луцької ОДПІ залишено без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12 квітня 2016 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 23 січня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник відповідача в поданому письмовому запереченні від 28 листопада 2014 року пред'явлені позовні вимоги заперечив, з наступних підстав.

Під час проведення перевірки дотримання вимог податкового та валютного законодавства при здійсненні підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 встановлено, що останнім упродовж 2008 року отримано виручку від реалізації автомобілів та кузовів автомобілів на загальну суму 3 672 810 грн. Дані готівкові кошти не були проведені підприємцем через зареєстрований, опломбований та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій та не видані розрахункові документи, отже до останнього правомірно застосовано фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів.

Крім того, вказує, що суми, отримані підприємцем за реалізовані автомобілі, не були відображені останнім в податковому обліку. Під час перевірки було встановлено, що підприємцем занижено чистий дохід від підприємницької діяльності у 2008 році на суму 2295506 грн. 25 коп. у зв'язку з не включенням до валового доходу отриманої виручки в сумі 3 060 675 грн. за реалізовані автомобілі.

Посилається на правомірність висновків податкового органу, зроблених при проведенні перевірки та вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення сформовані у відповідності до норм діючого законодавства і підстав для їх скасування немає (том 2 а.с. 74-76).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та додатково пояснив, що ОСОБА_3 протягом 2008 року здійснював продаж на комісійних (дилерських) умовах транспортних засобів власниками (імпортерами) яких були ПП «Фобос-Пол», ПП «Злата п'ять» та ТзОВ «М -Трейдінг» ЛТД. Згідно зібраних матеріалів ОСОБА_3 виписано та видано 31 довідку-рахунок (для постановки на облік автомобілів) по ВМД на ввезені та оформлені Ягодинською та Волинською митницею транспортні засоби, імпортерами (власниками) яких були вищевказані підприємства. Кошти за придбані автомобілі сплачувались покупцями не ОСОБА_3, а безпосередньо підприємствам - імпортерам даних автомобілів, а саме ПП «Фобос-Пол», ПП «Злата п'ять» та ТзОВ «М -Трейдінг» ЛТД. Позивачу за оформлені та видані покупцям довідки-рахунки останніми сплачувалась винагорода у розмірі 500 гривень за кожну довідку. Таким чином, позивачем визнається факт отримання прибутку у розмірі 15500 грн. за 31 оформлену та видану довідку-рахунок.

Крім того, позивач визнав факт ввезення на територію України та подальшої реалізації трьох транспортних засобів, а саме: напівпричепу KOGEL-SN-24 шасі - WKOS 602, згідно довідки рахунка № 430921 від 29.07.2008 року по ціні 81090 грн. (даний транспортний засіб належав ФОП ОСОБА_3 на праві власності згідно ВМД №201000003/2008/004250); сідельного тагача RENO- MAGNUM шасі-А000120551, згідно довідки рахунка № 430922 від 29.07.2008 року по ціні 220270 грн. (даний транспортний засіб належав ФОП ОСОБА_3 на праві власності згідно ВМД №201000003/2008/004251); автомобіля Тайота Ленд Крузер шасі - К 011287, згідно довідки рахунка № 430886 від 28.03.2008 року по ціні 157 000 грн. (даний транспортний засіб належав ФОП ОСОБА_3 на праві власності згідно ВМД №201000001/2008/001163).

При ввезені вищезазначених транспортних засобів ОСОБА_3 сплатив продавцям автомобілів їх вартість, яка відображена у графі 5 реєстру ВМД за період з 01.01.2007 року по 31.03.2009 року, наданого Волинською митницею листом за № 6/04-3590 від 06.08.2009 року ( том 1 а.с. 88, 89), а саме за напівпричіп KOGEL-SN-24 - 70101, 66 грн., за сідельний тагач RENO- MAGNUM - 166872, 44 грн., за автомобіль Тайота Ленд Крузер - 97 064 грн.

Окрім витрат по ціні товару, позивачем були сплачені обов'язкові митні платежі (мито, ПДВ, акцизний податок) на ввезені автомобілі, однак копій їх квитанцій позивачем не збережено.

У зв'язку з викладеним, позивачем визнано факт отримання прибутку за період з 1 січня 2008 року по 31 грудня 2008 року в загальній сумі 139 821, 90 грн. (з них в сумі 15500 грн. за видані довідки-рахунки та 124 321, 90 грн. за три реалізовані автомобілі).

З приводу застосування штрафної санкції за порушення норм із регулювання обігу готівки, зазначив, що порушень облікування готівкових коштів на загальну суму 3672810 грн. у 2008 році позивач не допускав, так як готівкові кошти в даній сумі на рахунки чи в касу не отримував. Визнав факт отримання готівкових коштів на суму 473 860 грн. (з них 15500 за видані довідки-рахунки та 458360 грн. за продані власні автомобілі). Разом з тим, усі довідки-рахунки виписані та оформлені до 11.09.2008 року, тому порушення норм з регулювання обігу готівки на суму 473 860 мали місце за один рік до прийняття податковим органом повідомлення-рішення № /1 від 11.09.2009 року про застосування штрафної санкції. Тобто, оскаржуване рішення Луцької ОДПІ прийнято після спливу річного строку, визначеного ст.250 ГК України, а тому підлягає скасуванню як протиправне. Просив позовні вимоги задовольнити (том 3 а.с. 118-120).

Представник відповідача Мельник С.І підтримав доводи, наведені у запереченнях та додаткового пояснив, що позивачем протягом 2008 року було ввезено чотири автомобілі згідно ВМД, які відображені в додатку 2 до акту перевірки від 5 серпня 2009 року №2774/17-235/, а саме: сідельний тагач RENO- MAGNUM, автомобіль Тайота Ленд Крузер , напівпричіп KOGEL-SN-24 та автомобіль Ауді Q-7. Три з вказаних автомобілів, а саме сідельний тагач RENO- MAGNUM, автомобіль Тайота Ленд Крузер, напівпричіп KOGEL-SN-24 були продані згідно виданих довідок-рахунків. Автомобіль Ауді Q-7 відсутній у залишку станом на 31.12.2008 року, тобто, на думку відповідача, також був реалізований за ціною 242400 грн. (митна вартість). Внаслідок вищенаведеного дохід ОСОБА_3 від продажу чотирьох автомобілів за 2008 рік становив 700760 грн. з ПДВ. (без ПДВ 583966, 67 грн.).

Відповідно до ст.13 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян» до складу валових витрат враховуються документально підтверджені витрати, що безпосередньо пов'язані з отриманням доходу. А підприємцем в ході проведення перевірки не пред'явлено зовнішньо - економічного контракту, оплату згідно нього по розрахунковому рахунку, тому витрати можуть бути розраховані тільки на підставі додатку №6 до Інструкції «Про прибутковий податок з громадян». Згідно норми витрат (у процентах до суми валового доходу) сума валових витрат за 2008 рік становить 583966 грн. (вартість реалізованих чотирьох автомобілів без ПДВ) : 100 % х 25 % = 145991, 67 грн. Отже, чистий дохід за 2008 рік становить 437975 грн., а тому підлягає донарахуванню податок з доходів фізичних осіб в сумі 65696, 25 грн. (437975 : 100 % х 15%). Просив відмовити у задоволенні позовних вимог (том 3 а.с. 87).

Заслухавши пояснення, доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області 17 жовтня 2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 259979.

В період з 13 по 31 липня 2009 року Луцькою ОДПІ проведено планову виїзну документальну перевірку дотримання вимог податкового та валютного законодавства при здійсненні підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 за період з 1 липня 2006 року по 31 березня 2009 року, за результатами якої складено акт від 5 серпня 2009 року № 2774/17-235/ (том 1 а.с. 101-108).

Перевіркою встановлено, зокрема, наступні порушення:

- статтей 13, 14 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" від 26 грудня 1992 року № 13-92 (із змінами і доповненнями), а саме, підприємцем занижено суму чистого доходу за 2008 рік у розмірі 2 295 506 грн. 25 коп., внаслідок чого, за результатами перевірки підлягає донарахуванню податок з фізичних осіб за 2008 рік в сумі 344 235 грн. 94 коп.;

- пункту 19.1 "А" статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" від 22 травня 2003 року № 889-IV, статті 4 Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" в редакції від 28 червня 1999 року № 746/99 (із змінами та доповненнями), а саме, неведення книги обліку доходів та витрат за 2006 рік - І квартал 2009 року;

- статті 19 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" " від 22 травня 2003 року № 889-IV, а саме не подано декларації про доходи за 2008 рік та І квартал 2009 року;

- пунктів 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 1 червня 2000 року № 1776-ІІІ (із змінами та доповненнями).

За наслідками перевірки прийняті податкові повідомлення-рішення: від 11 вересня 2009 року № /0, яким до ОСОБА_3 застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 18 364 050 грн. (том 1 а.с. 9); від 11 вересня 2009 року за № /0, яким визначено податкове зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 344 325, 94 грн. (том 1 а.с. 48).

Висновки перевірки базуються на тому, що всупереч пунктам 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" підприємцем ОСОБА_3 у 2008 році готівкові кошти, отримані від реалізації автомобілів та кузовів до автомобілів згідно пред'явлених довідок-рахунків, в загальній сумі 3 672 810 грн. не були проведені через зареєстрований, опломбований та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій та не видані розрахункові документи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу другого пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правомірність придбання транспортних засобів, складових частин, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб'єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки-рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами-виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2008 року між ПП "Фобос-ПОЛ" (постачальником) та підприємцем ОСОБА_3 (дилером) був укладений Дилерський договір № 6, згідно із пунктом 1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти дилеру автомобілі марок "Мазда", "Тойота", "Лексус", "Мерседес" та інші, а дилер зобов'язується прийняти автомобілі для подальшої роздрібної реалізації третім особам від свого імені і оплатити автомобілі на умовах, вказаних у даному Договорі (том 1 а.с. 99).

Згідно із пунктом 1.3 Договору постачальник зберігає право власності на передані дилеру автомобілі до дати їх оплати дилером або третіми особами - кінцевими покупцями, яким дилер має право перепродавати автомобілі у відповідності з умовами даного договору.

Відповідно до повідомлення Департаменту Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2006 року № 4/8-7152 підприємцю ОСОБА_3 було надано дозвіл на здійснення підприємницької діяльності, пов'язаної із реалізацією транспортних засобів, що підлягають реєстрації та обліку в органах внутрішніх справ, та поставлено на облік в Департаменті Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України за реєстраційним номером 4808.

Із досліджених в судовому засіданні довідок-рахунків вбачається, що позивачем впродовж 2008 року було оформлено та видано 32 довідки-рахунки, які свідчать про здійснення останнім посередницьких функцій з реалізації та власне реалізації транспортних засобів. По 24-х довідках-рахунках вартість транспортних засобів зазначена у грошовому виразі, що вказує на вартість (ціну) по якій були реалізовані автомобілі. У всіх інших довідках-рахунках вартість транспортного засобу зазначена "договірна" (том 1 а.с. 57-88). Загальна сума вартості реалізованих автомобілів згідно довідок-рахунків складає 3 672 810 грн.

Згідно із пунктами 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 1 червня 2000 року № 1776-ІІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: - проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; - видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

За висновками податкового органу, підприємець ОСОБА_3, маючи відповідний дозвіл, безпосередньо здійснював реалізацію транспортних засобів та видавав на підтвердження проведеної реалізації довідки-рахунки, за що отримував готівкові кошти. Відтак, позивач повинен був при здійсненні таких операцій використовувати РРО та видавати відповідний розрахунковий документ.

Суд частково погоджується з такими висновками контролюючого органу з огляду на наступне.

ОСОБА_3 у своїх письмових поясненнях вказав на те, що безпосередньо реалізував лише три транспортних засоби, які належали йому особисто, а саме напівпричіп KOGEL-SN-24 , сідельний тагач RENO- MAGNUM та автомобіль Тайота Ленд Крузер. Відносно інших транспортних засобів, ним лише виписано та видано 29 довідки-рахунки (для постановки на облік автомобілів) по ВМД на ввезені та оформлені Ягодинською та Волинською митницею транспортні засоби, імпортерами (власниками) яких були ПП «Фобос-Пол», ПП «Злата п'ять» та ТзОВ «М -Трейдінг» ЛТД. Кошти за реалізовані автомобілі сплачувались покупцями безпосередньо підприємствам - імпортерам даних автомобілів. Позивачу за оформлені та видані покупцям довідки-рахунки останніми сплачувалась винагорода у розмірі 500 гривень за кожну довідку (том 3 а.с. 87).

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що з 2008 року по 01.10.2010 року працював заступником директора ПП «Фобос-Пол», яке купувало (імпортувало), а також реалізовувало транспортні засоби в Україні. Реалізація автомобілів відбувалася на біржових угодах. ОСОБА_3 лише виписував довідку-рахунок, яка давала змогу зареєструвати автомобіль особі, яка його придбала за що отримував винагороду у розмірі 500 грн. Кошти за реалізовані автомобілі надходили безпосередньо імпортеру ПП «Фобос-Пол».

Опитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що є власником автомобіля TOYOTA CAMRY, який був ним придбаний в 2008 році у ТзОВ «М-Трейдінг» ЛТД за 130 000 грн. Кошти за придбаний автомобіль були ним повністю сплачені на рахунок підприємства, власника та імпортера ТзОВ «М-Трейдінг» ЛТД. ОСОБА_3 лише платив гроші у розмірі 500 грн. за оформлену та видану останнім довідку-рахунок.

Аналогічні пояснення у судовому засіданні дала свідок ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що з 08.05.2007 року по 2011 рік працював директором на ТзОВ «М-Трейдінг» ЛТД. Підприємство здійснювало імпорт транспортних засобів на територію України з метою подальшої їхньої реалізації. Це була ліцензована діяльність і торгівля здійснювалася номерними транспортними засобами і кузовними агрегатами. Підприємство-імпортер згідно зовнішньоекономічного контракту ввозило на митну територію України транспортні засоби та проводило митне оформлення згідно Митного кодексу. В рамках дилерської угоди між ТзОВ «М-Трейдінг» ЛТД та ФОП ОСОБА_3, позивачем надавались послуги на комісійній основі. Кошти за реалізовані автомобілі надходили в касу товариства, а ОСОБА_3 видавалася грошова винагорода в розмірі 500 грн. за оформлену довідку - рахунок. Весь дохід від продажу автомобілів зараховувався у валовий дохід ТзОВ «М-Трейдінг» ЛТД та з нього сплачувалися податки.

Таким чином, з пояснень свідків вбачається, що гроші за реалізовані автомобілі ОСОБА_3 покупцями не сплачувались, натомість останній отримував грошову винагороду за оформлені та видані довідки-рахунки у розмірі 500 грн. за кожну.

Відповідно до ст.13 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян" оподаткуванню підлягають доходи громадян, одержані протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності без створення юридичної особи, а також інші доходи громадян, не передбачені як об'єкти оподаткування у розділах II та III цього Декрету. Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

З наведеного вбачається, що для встановлення сукупного чистого доходу (оподаткованого доходу) потрібно з'ясувати валовий доход (виручки у грошовій та натуральній формі), а також витрати, які безпосередньо пов'язані з одержанням доходу та підтвердженні документально (первинними бухгалтерськими документами) протягом календарного року від здійснення підприємницької діяльності.

Як вбачається з досліджених у судовому засіданні первинних документів та пояснень представника позивача і свідків, отримана позивачем виручка від реалізованих ним протягом 2008 року трьох транспортних засобів (напівпричепу KOGEL-SN-24 , сідельного тагача RENO- MAGNUM та автомобіля Тайота Ленд Крузер) у грошовій формі становить 458360 грн. (без ПДВ 381966, 67 грн.), а також позивачем отримана винагорода за 29 довідок-рахунків у розмірі 14 500 грн., а всього 472 860 грн.

Судом встановлено, що під час проведення перевірки позивач не надав документи на підтвердження витрат, які пов'язані з отриманням доходу (не пред'явив зовнішньо-економічного контракту на купівлю автомобілів; документів, що підтверджують оплату транспортних засобів; документів, які підтверджують сплачені обов'язкові митні платежі (мито, ПДВ, акцизний податок тощо).

Згідно частини 2 ст. 13 розділу ІV Декрету Кабінету Міністрів України «Про прибутковий податок з громадян» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий доход, тобто різниця між валовим доходом (виручки у грошовій та натуральній формі) i документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами, визначеними Головною державною податковою інспекцією України за погодженням з Міністерством економіки України та Державним комітетом України по сприянню малим підприємствам та підприємництву.

Таким чином, витрати позивача можуть бути розраховані тільки на підставі додатку №6 Інструкції "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України від 21 квітня 1993 року N 12, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 9 червня 1993 р. за N 64.

Згідно норми витрат (у процентах до суми валового доходу) сума валових витрат у 2008 році ФОП ОСОБА_3 становить: ( 381966, 67 грн. (вартість трьох реалізованих автомобілів без ПДВ) + 14 500) : 100% х 25 % = 99116, 67 грн.

Відповідно чистий дохід позивача за 2008 рік становить 297 350 грн. ( 381966, 67 грн. (вартість трьох реалізованих автомобілів без ПДВ) + 14 500 (винагорода за виписані довідки рахунки) - 99116, 67 грн. (витрати визначені на підставі додатку №6 Інструкції "Про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю"=297 350 грн.).

Згідно п.7.1 ст.7 Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб" ставка податку становить 15 відсотків від об'єкта оподаткування, крім випадків, визначених у пунктах 7.2 - 7.4 цієї статті.

Таким чином, ОСОБА_3 підлягав донарахуванню податок з доходів фізичних осіб за 2008 рік в сумі 44602, 50 грн. ( 297350 грн. : 100 % х 15 % = 44 602 50 грн.).

Суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача про те, що автомобіль Ауді Q-7 також був проданий позивачем у 2008 році за ціною 242 400 грн., оскільки такі пояснення базуються на припущеннях контролюючого органу. Крім того, вказаний автомобіль не оформлявся по довідці-рахунку за 2008 рік та не був предметом перевірки Луцької ОДПІ у 2009 році, що підтверджується актом перевірки Луцької ОДПІ від 5 серпня 2009 року № 2774/17-235/.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про правомірність прийнятого Луцькою ОДПІ податкового повідомлення-рішення № /0 від 11 вересня 2009 року про визначення підприємцю ОСОБА_3 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 44 602 50 грн., разом з тим вказане податкове повідомлення-рішення в частині визначення позивачу податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 299 723,44 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із пунктами 1, 2 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 1 червня 2000 року № 1776-ІІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: - проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; - видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України № 1776-ІІІ (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) за порушення вимог цього Закону до суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів державної податкової служби України застосовуються фінансові санкції у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), на які виявлено невідповідність, - у разі проведення розрахункових операцій на неповну суму вартості проданих товарів (наданих - послуг), у разі непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки.

Отже, ОСОБА_3 не провів розрахункові операції на суму 472 860 грн. через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений у фіскальний режим роботи реєстратор розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій.

Разом з тим, податковий орган при застосуванні штрафу у п'ятикратному розмірі вийшов за межі строків застосування адміністративно-господарських санкцій, встановлених нормами статті 250 Господарського кодексу України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин.

Фінансові санкції, передбачені статтею 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", є заходами майнового характеру, які спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків, що застосовуються органами державної податкової служби за порушення порядку проведення розрахункових операцій в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, тобто за своєю природою є адміністративно-господарськими, а тому їх застосування регулюється нормами глави 27 ГК України.

Згідно зі ст.238 ГК України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Ст.239 ГК України передбачає, що однією із адміністративно-господарських санкцій може бути адміністративно-господарський штраф, який стягується із господарюючого суб'єкта до державного бюджету за порушення визначених законодавством України правил здійснення господарської діяльності.

Строки застосування адміністративно-господарських санкцій встановлені ст.250 ГК України, відповідно до ч.1 якої адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб'єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб'єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Зі змісту цієї статті випливає, що законодавець встановив граничні строки застосування уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарських санкцій до суб'єктів господарювання за порушення зазначеними суб'єктами встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Аналіз приписів наведеної статті дає підстави для висновку про те, що при виявленні факту вчинення суб'єктом господарювання порушення норм з регулювання обігу готівки податковий орган, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених ч.1 ст.250 ГК України. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеною статтею строків застосування адміністративно-господарських санкцій виключає застосування таких санкцій.

Така правова позиція узгоджується з судовою практикою Верховного Суду України, постанова від 04 листопада 2014 року № 21-466а14, а в силу вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що на спірні правовідносини поширюються приписи ч.2 ст.250 ГК України, оскільки ст.250 ГК України доповнено частиною другою згідно з Законом № 2756-VI від 02 грудня 2010 року, а спірне податкове повідомлення-рішення прийняте у 2009 році, відповідно дія ч.2 ст.250 ГК України не поширюється на штрафні санкції, визначені спірним податковим повідомленням-рішенням.

Враховуючи те, що порушення норм з регулювання обігу готівки мало місце у липні 2008 року, а штрафні санкції до позивача за вказане порушення були застосовані у вересні 2009 року, тобто після спливу річного строку, визначеного ст.250 ГК України, суд дійшов висновку про відсутність у податкового органу підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення від 11 вересня 2009 року № /0 в частині застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення від 11 вересня 2009 року № /0, яким застосовано штрафні санкції за порушення норм з регулювання обігу готівки в сумі 18 364 050 грн. підлягає скасуванню як протиправне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії суб'єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Згідно з частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як суб'єкт владних повноважень, лише частково надав суду докази в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів у повній мірі правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, адміністративний позов слід задовольнити частково шляхом прийняття постанови про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення № /0 від 11 вересня 2009 року та шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення №/0 від 11 вересня 2009 року про визначення ОСОБА_3 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 299 723,44 грн.

Керуючись ст. ст. 160 ч.3, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України "Про податок з доходів фізичних осіб", Декрету Кабінету Міністрів України "Про прибутковий податок з громадян", Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції №/0 від 11 вересня 2009 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення №/0 від 11 вересня 2009 року в частині визначення ОСОБА_3 податкового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 299 723,44 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде складено до 11 липня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.М. Димарчук