Справа № 363/2001/16-а
Суддя: Губська Л.В.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/2001/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Баличева М.Б. Суддя-доповідач: Губська Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

Суддів: Ісаєнко Ю.А.,

Оксененка О.Ф.,

при секретарі: Шутовській І.Є.

за участю

представника позивача ОСОБА_3

представника третьої особи Ярмоленка А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 до Вишгородської міської ради Київської області про визнання незаконними та скасування рішень Вишгородської міської ради та її виконавчого комітету, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, в якому просили визнати незаконними та нечинними рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 384 «Про погодження проектної документації та надання функцій замовника» від 07.07.2004 року, № 54 «Про затвердження містобудівних обґрунтувань житлових будинків по АДРЕСА_1» від 18.02.2005 року, № 595 «Про затвердження проекту відведення та надання земельної ділянки від 23.12.2005 року, визнати незаконними та скасувати рішення Вишгородської міської ради № 12/26 «Про надання дозволу на передачу в суборенду земельної ділянки» від 27.06.2012 року, № 19/13 «Про продовження терміну дії договору оренди та надання дозволу на передачу в суборенду земельної ділянки» від 27.12.2012 року.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року у відкритті провадження відмовлено з підстав неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з таким рішенням, позивачка ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримала, просила апеляційну скаргу задовольнити, в той час, як представник третьої особи проти цього заперечував, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справи адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Статтею 80 Земельного кодексу України обумовлено, що суб'єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

За змістом статей 2 та 5 Земельного кодексу України орган місцевого самоврядування при здійсненні повноважень власника землі є рівноправним суб'єктом земельних відносин.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, розглядаються судами в порядку цивільного судочинства, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Спір у справі, що розглядається, стосується права власності на земельні ділянки, тобто цивільного права, а отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо неналежності вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про надання у власність (оренду) земельної ділянки (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання цього права власності має вирішуватися судом цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція висловлена колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 29 вересня та 04 листопада 2015 року (справи №№21-345а15(826/10205/14), 21-3296а15(457/1243/13-а) відповідно).

Крім того, пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №3 від 01.03.2013р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» передбачено, що земельні відносини, суб`єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об`єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земелені частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 1 ЦК України, ст. ст.2,5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст. ст.16,21,393 ЦК України та ст. 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсним рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо надання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (ст.ст. 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачі вирішили захистити саме своє право власності та право землекористування шляхом звернення до суду з позовом про визнання незаконними та нечинними рішень відповідачів, що, вочевидь, є спором про право.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи і судове рішення ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування ухвали не вбачається.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 160,195,198,200,205,206,254 КАС України, суд ,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 30 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Ухвала в повному обсязі складена 06 липня 2016 року.

Головуючий-суддя Л.В.Губська

Судді Ю.А.Ісаєнко

О.М.Оксененко

Головуючий суддя Губська Л.В.

Судді: Оксененко О.М.

Ісаєнко Ю.А.