Справа № 812/409/16
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справi

05 липня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/409/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Борзаниці С.В.,

при секретарі судового засідання: Ждановій А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ-Теплопостач" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укркомунбанк" ОСОБА_1, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ-Теплопостач" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укркомунбанк" ОСОБА_1, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії

В обґрунтування вимог Позивач зазначив, що Товариство є орендарем нежитлової будівлі з господарськими спорудами загальною площею 1253,7 кв. м., розташованої за адресою: 93400, м. Сєвєродонецьк, вул. Федоренка, буд.21, відповідно до Договору оренди від 01 липня 2014 року. Договір укладено на строк до 31 травня 2017 року.

Власником будівлі (орендодавцем) є Публічне акціонерне товариство «Український комунальний банк» (ПАТ «Укркомунбанк»), 12 травня 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 96 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УКРКОМУНБАНК" строком на три місяці, з 13.05.2015 по 12.08.2015 включно. Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "УКРКОМУНБАНК" призначено ОСОБА_1. Підставою прийняття цього рішення є постанова Правління Національного банку України від 12.05.2015 р. № 309/БТ "Про віднесення ПАТ "УКРКОМУНБАНК" до категорії неплатоспроможних."

14 вересня 2015 року за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 604 «Про ліквідацію та відкликання банківської ліцензії ПАТ «УКРКОМУНБАНК». У той же день виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 169 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРКОМУНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з даним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УКРКОМУНБАНК», призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «УКРКОМУНБАНК» ОСОБА_1 строком на 2 роки: з 14 вересня 2015 року до 13 вересня 2017 року включно.

Позивач вважає, що 19.04.2016 уповноважена особа Фонду ОСОБА_2 за допомогою групи озброєних осіб захопила орендовану ТОВ «Луганськ-Теплопостач» будівлю разом з майном товариства, примусила працівників залишити приміщення, та передала будівлю під охорону третіх осіб. Внаслідок цих дій ТОВ «Луганськ -Теплопостач» свою роботу припинило.

Повноваження та функції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Частиною першою статті 3 Закону передбачено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (п. 17 ч. 1 ст.2 Закону).

Відповідно до ст.35 Закону тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду. Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Повноваження Фонду під час здійснення ліквідації банку передбачені статтею 48 Закону України «Про систему гарантуванню вкладів фізичних осіб». У пункті 6 частини і статті 48 Закону зазначено, що Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду, заявляє відмову від виконання договорів та в установленому законодавством порядку розриває їх

Заяви від Відповідачів про відмову від виконання договору оренди га його дострокове розірвання до Позивача не надходило; пропозиції щодо повернення обєкту оренди і підписання відповідного акту, обовязковість якого передбачена статтею 795 Цивільного кодексу України, також не поступало.

Позивач просив суд визнати протиправними дії Відповідача 1 і Відповідача 2 як особи, що несе відповідальність за дії Відповідача 1, по захопленню нежитлової будівлі з господарськими спорудами загальною площею 1253,7 кв. м., розташованої за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Федоренка, буд.21. та зобовязати Відповідачів повернути у користування Позивача обєкт нерухомостіза вказаною адресою.

Позивач просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача: уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укркомунбанк" ОСОБА_1 - ОСОБА_3, у судовому засіданні надала письмове клопотання про закриття провадження, обґрунтовуючи наступним.

Під час розгляду справи було встановлено, що позовні вимоги позивача повязані з виконанням цивільно-правового договору - Договору оренди нежитлових приміщень від 01.07.2014. Так, позивач вважає, що діями уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «УКРКОМУНБАНК» порушені його права та законні інтереси як орендаря за вказаним договором оренди.

Таким чином, на думку відповідача характер спірних правовідносин, прав та інтересів, на захист яких подано позов ТОВ «Луганськ-Теплопостач», відноситься до господарської юрисдикції. Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

ОСОБА_4 адміністративного судочинства України, зокрема, статей 2, 3, 4, 17 свідчать про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесений розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб'єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб'єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин, до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Позивач всупереч вимогам КАС України не зазначив, які владні повноваження здійснював відповідач-1, порушуючи права та законні інтереси позивача, в чому це полягало.

Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" звертає увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Таким чином, очевидно вбачається, що позовні вимоги позивача, які стосуються ймовірного порушення його прав та законних інтересів під час виконання цивільно- правового договору, не підлягають вирішенню в межах адміністративного судочинства.

Суд, перевіривши матеріали справи та юридичну оцінку обставин справи, дійшов висновку про таке.

Приймаючи рішення по справі, суд виходить з аналізу наступних норм законодавства.

Юрисдикція адміністративних судів визначена в частинах першій та другій статті 17 КАС України, а саме: юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з <...> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <...>. З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції.

Відповідно до частини другої статті 2 ОСОБА_4 адміністративного судочинства (далі - КАС) України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі - Закон № 2343-XII) передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III Про банки і банківську діяльність (далі - Закон № 2121-III) цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційній і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

Пунктом 6 статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI Про систему гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Закон № 4452-VI) визначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 ГПК України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Такий правовий висновок викладено в постанові колегії суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі № 21-4846а15 за позовом Управління Пенсійного фонду України у Васильківському районі Дніпропетровської області до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо ліквідації публічного акціонерного товариства Брокбізнесбанк ОСОБА_5 про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії.

Частиною першою статті 244-2 КАС України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього ОСОБА_4, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 157 цього ж Кодексу суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За наведених обставин та з урахуванням характеру спірних правовідносин в наявності підстави для закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ-Теплопостач" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укркомунбанк" ОСОБА_1, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії, оскільки дану справу належить розглядати в порядку господарського судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 157 КАС України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луганськ-Теплопостач" до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Укркомунбанк" ОСОБА_1, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії - закрити.

Розяснити позивачу, що дана справа підсудна господарському суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього ОСОБА_4, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Повний текст ухвали складено та підписано 08 липня 2016 року.

Суддя ОСОБА_6