Справа № 826/23214/15
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Шелест С.Б.,

секретаря Строяновської О.В.,

за участю:

представника позивача - Мальованої Я.П.,

представника відповідача - Шпіня С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними дій, стягнення коштів, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року,

У с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Укррічфлот» звернулося у суд із позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», в якому, з урахуванням зміненого предмету позову, просило визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування канального збору з суден закордонного плавання та стягнути з відповідача на свою користь 407 932,13 грн на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними діями.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове рішення - про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що судна позивача, які здійснюють перевезення між портами України та іноземними портами, не мають права на пільги по сплаті канального збору.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, позивач є власником суден т/х «Орель-2», т/х «Володимир Шарков», т/х «Олтеница», т/х «Иван Сергиенко», т/х «Николай Кузнецов», т/х «Василий Боженко», т/х «Афанасий Матюшенко», т/х «Мартын Лацис», т/х «Борислав».

Зазначені судна, згідно класифікаційних та обмірних свідоцтв, копії яких наявні в матеріалах справи, та пояснень сторін, є суднами закордонного плавання, що з повним вантажем мають осадку не більш як 4,0 метри, здійснюють плавання під Державним Прапором України, віднесені до суден внутрішнього або змішаного плавання та в частині закордонного рейсу рухаються каналами, які є внутрішніми водними шляхами в межах території України.

Позивачем отримано повідомлення від морських агентів про неможливість виходу вказаних суден із Херсонського морського порту, у зв'язку з несплатою канального збору.

У зв'язку з зазначеним, позивач звертався до відповідача із листами від 11 вересня 2015 року №05-01-01-08/55, від 22 вересня 2015 року №05-01-01-08/70, від 01 жовтня 2015 року №05-01-01-08/83, від 02 жовтня 2015 року №05-01-01-08/86, якими повідомляв про безпідставність та неправомірність нарахування та справляння канального збору із указаних суден, посилаючись на пункт 3.5 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27 травня 2013 року №316 «Про портові збори».

Із листа відповідача від 11 вересня 2015 року №26-14-19-138 слідує, що відповідач не погодися із вимогам судновласника, і вважає виставлені рахунки правомірними.

З метою належного виконання зобов'язань перед контрагентами позивача та недопущення простою судна, що могло призвести до настання значних збитків, агентами позивача, за його погодженням, було сплачено нарахований відповідачем канальний збір згідно виставлених рахунків на загальну суму 407 932,13 грн, відповідно до платіжних доручень, копії яких наявні в матеріалах справи.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування канального збору із зазначених суден, позивач звернувся у суд із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про морські порти України» адміністрація морських портів України - це державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об'єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Згідно пункту 13 частини першої статті 15 цього Закону адміністрація морських портів України утворюється з метою справляння та цільового використання портових зборів.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про морські порти України» розміри ставок портових зборів для кожного морського порту встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту, відповідно до затвердженої нею методики. Порядок справляння, обліку та використання коштів від портових зборів, крім використання коштів від адміністративного збору, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 27 травня 2013 року №316 «Про портові збори» затверджений Порядок справляння та розмірів ставок портових зборів, який визначає процедуру справляння портових зборів та встановлює розміри ставок портових зборів.

Зі змісту цього Порядку та Закону України «Про морські порти України» випливає, що адміністрація морських портів України забезпечує дотримання відповідними суб'єктами процедури справляння портових зборів за встановленими розмірами ставок, що вважається владними управлінськими функціями відносно власників суден.

Тому, в межах спірних правовідносин відповідач виступає суб'єктом владних повноважень відносно позивача.

Відповідно до положень статті 22 Закону України «Про морські порти України» у морському порту справляються портові збори, зокрема, канальний.

Порядок справляння та розміри ставок портових зборів затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 27 травня 2013 року №316 «Про портові збори» (далі - Порядок).

Пунктами 1.3, 1.4 Порядку передбачено, що портові збори (в тому числі канальний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту, а за транзитний прохід каналами - шляхом попередньої оплати або безпосередньо на вході у канал.

Згідно з пунктами 3.1 - 3.4 розділу ІІІ Порядку канальний збір за проходження суден каналом Дунай - Чорне море на баровій частині гирла Новостамбульське (Бистре), Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом (далі - БДЛК), Херсонським морським каналом (далі - ХМК), Керч-Єнікальським каналом (далі - КЄК) справляється на користь суб'єкта, визначеного пунктом 1.2 розділу I цього Порядку.

Нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження каналу судном в один кінець і кожне проходження каналу судном транзитом в один кінець за одиницю умовного об'єму судна (за 1 куб. м. об'єму судна) за ставками, наведеними в додатку 3 до цього Порядку.

Нарахування канального збору здійснюється за кожне проходження підхідного каналу судном в один кінець і кожне проходження підхідного каналу судном транзитом в один кінець за одиницю умовного об'єму судна за ставками, наведеними в додатку 4 до цього Порядку.

Судно, яке здійснює перехід між морськими портами (морськими терміналами), що розташовані на БДЛК, канальний збір за прохід по БДЛК сплачує на користь суб'єкта, визначеного пунктом 1.2 розділу I цього Порядку, за ставкою, що дорівнює різниці між розмірами ставок, установленими для відповідних ділянок БДЛК (додаток 3).

За проходження БДЛК і ХМК без заходження в зазначені морські порти (морські термінали) канальний збір справляється на користь суб'єкта, визначеного пунктом 1.2 розділу I цього Порядку, за ставками, які встановлені згідно з додатком 3 до цього Порядку, за прохід БДЛК 1 - 12 колін та морського порту Херсон (прохід БДЛК і ХМК) відповідно.

Відповідно до пункту 2.4 Порядку обліку та використання коштів від портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27 травня 2013 року №316 «Про портові збори», кошти від канального збору використовуються:

- на утримання, обслуговування, ремонт та забезпечення безпеки судноплавства на судноплавних шляхах загальнодержавного значення і каналах, очищення їх від наносів і підтримання їхніх габаритів у межах паспортних значень;

- на днопоглиблювальні роботи, пов'язані з підтриманням та/або поліпшенням проектних габаритів на каналах;

- на утримання, обслуговування та ремонт засобів маяків, берегових і плавучих засобів навігаційного обладнання (далі - ЗНО) на каналах;

- на будівництво (придбання, виготовлення), модернізацію, реконструкцію, ремонт каналів та інших необоротних активів, що використовуються на зазначені в цьому пункті цілі;

- на утримання персоналу, що бере участь у проведенні робіт та здійснює технічний нагляд за будівництвом (придбанням, виготовленням), модернізацією, реконструкцією, ремонтом та експлуатацією каналів та інших необоротних активів, що використовуються на зазначені в цьому пункті цілі, у тому числі на забезпечення соціальних гарантій цього персоналу;

- на утримання інших необоротних активів, що використовуються для будівництва (придбання, виготовлення), модернізації, реконструкції, ремонту та обслуговування каналів;

- на компенсацію інвестицій, внесених суб'єктами господарювання у стратегічні об'єкти портової інфраструктури, що є об'єктами державної власності, у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України відповідно до чинного законодавства;

- на компенсацію вартості підводних гідротехнічних споруд (канали, операційні акваторії причалів тощо), що були збудовані за рахунок приватних інвестицій до набрання чинності Законом України «Про морські порти України» та внесені до реєстру гідротехнічних споруд у встановленому законодавством порядку, що передаються у державну власність, у порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України відповідно до чинного законодавства.

Отже, канальний збір є обов'язковим платежем, що справляється із суден за проходження каналом Дунай - Чорне море на баровій частині гирла Новостамбульське, Бузько-Дніпровсько-лиманським каналом, Херсонським морським каналом, Керч-Єнікальським каналом з метою утримання в належному стані водних шляхів.

До 03 вересня 2015 року (включно) Порядок не передбачав умов звільнення суден від сплати канального збору.

Однак, 04 вересня 2015 року набрав чинності наказ Міністерства інфраструктури України від 24 липня 2015 року № 281 «Про внесення змін до наказу Міністерства інфраструктури України від 27 травня 2013 року № 316», яким пункт 3.5 розділу ІІІ Порядку доповнено абзацом другим, і який встановлює, що судна, що згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4,0 метри, здійснюють плавання під Державним Прапором України внутрішніми водними шляхами в межах території України та віднесені згідно з класифікаційним свідоцтвом, виданим класифікаційним товариством, до суден внутрішнього або змішаного плавання, звільняються від сплати канального збору.

Обговорюючи питання можливості застосування до суден позивача т/х «Орель-2», т/х «Володимир Шарков», т/х «Олтеница», т/х «Иван Сергиенко», т/х «Николай Кузнецов», т/х «Василий Боженко», т/х «Афанасий Матюшенко», т/х «Мартын Лацис», т/х «Борислав», які є суднами закордонного плавання, що згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4,0 метри, здійснюють плавання під Державним Прапором України, віднесені до суден внутрішнього або змішаного плавання та в частині закордонного рейсу рухаються каналами, які є внутрішніми водними шляхами в межах території України, пільг зі сплати канального збору, колегія суддів зазначає наступне.

Буквальне тлумачення абзацу другого пункту 3.5 розділу ІІІ Порядку, норми якого діяли на час спірних правовідносин, свідчить на користь висновку, що від сплати канального збору звільняються судна, що одночасно відповідають наступним ознакам:

- згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем мають осадку не більш як 4,0 метри;

- здійснюють плавання під Державним Прапором України

- здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами в межах території України;

- віднесені згідно з класифікаційним свідоцтвом, виданим класифікаційним товариством, до суден внутрішнього або змішаного плавання.

Аналізуючи наведену в цій нормі вказівку на те, що звільняються від сплати канального збору судна, які здійснюють плавання під Державним Прапором України внутрішніми водними шляхами в межах території України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Водного кодексу України канали є внутрішніми водними шляхами загального користування, за винятком випадків, коли відповідно до законодавства України їх використання з цією метою повністю чи частково заборонено.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку внутрішніх водних шляхів, що належать до категорії судноплавних» від 12 червня 1996 року № 640 канали і підхідні канали відносяться до внутрішніх водних шляхів, що належать до категорії судноплавних.

Отже, канали є судноплавними внутрішніми водними шляхами загального користування, які знаходяться в межах території України.

Відтак, будь-яке судно, що плаває каналами на території України, зокрема передбаченими пунктом 3.1 Порядку, можна вважати таким, що рухається внутрішніми водними шляхами в межах території України.

Таким чином, будь-яке судно, що згідно з обмірним свідоцтвом з повним вантажем має осадку не більш як 4,0 метри, здійснює плавання каналом під Державним Прапором України, віднесене згідно з класифікаційним свідоцтвом, виданим класифікаційним товариством, до суден внутрішнього або змішаного плавання, формально відповідає ознакам, наявність яких є підставою для звільнення від сплати канального збору.

Проте, за таких умов, положення абзацу другого пункту 3.5 розділу ІІІ Порядку могли б і не містити вказівку на те, що звільняються від сплати канального збору саме судна, які, зокрема, здійснюють плавання внутрішніми водними шляхами в межах території України, адже справляння канального збору із суден, що здійснюють плавання поза межами внутрішніх водних шляхів України, в Україні не здійснюється.

Виходячи із викладеного, на переконання колегії суддів, суб'єкт нормотворчості, Міністерство інфраструктури України, вищенаведеним правилом вирішив звільнити від сплати канального збору саме ті судна, які здійснюють плавання виключно внутрішніми водними шляхами в межах території України, тобто без виходу за межі держави (не здійснюють міжнародні перевезення).

Така позиція визнається та підтверджується самим Міністерством, про що свідчить лист від 29.10.2015 №12105/11/10-15, копія якого наявна в матеріалах справи.

За визначенням Кодексу торговельного мореплавства України міжнародні перевезення - це перевезення між портами України та іноземними портами, які можуть здійснюватися як суднами, що плавають під Державним прапором України, так і за умови взаємності суднами, що плавають під іноземним прапором (стаття 132), а каботажні перевезення - це перевезення між портами України, які здійснюються суднами, що плавають під Державним прапором України, а також суднами, що плавають під іноземним прапором за умови одержання на це дозволу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту (стаття 131).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що закріплені в абзаці другому пункту 3.5 розділу ІІІ Порядку правила в частині, що стосується звільнення від сплати канального збору суден, які здійснюють плавання під Державним Прапором України внутрішніми водними шляхами в межах території України, поширюються лише на судна, які здійснюють каботажне плавання (перевезення).

Таким чином, оскільки судом було встановлено, що судна, власником яких є позивач, здійснюють перевезення між портами України та іноземними портами, що не відповідає каботажним перевезенням, вони не користуються пільгами зі сплати канального збору.

При цьому, судом першої інстанції було правомірно відхилено посилання позивача на висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права ім. В.М. Корецького від 03 грудня 2015 року №126/119-е, Київської державної академії водного транспорту ім. гетьмана П.Конашевича-Сагайдачного від 02 грудня 2015 року №01/11-1613 та Науково-дослідного інституту приватного права та підприємництва ім. академіка Ф.Г. Бурчака від 30 листопада 2015 року №01-9/2-235, в яких зазначено про можливість звільнення суден закордонного плавання від сплати канального збору, оскільки зазначені документи мають інформативний характер та є викладенням суб'єктивної думки їх авторів.

Таким чином, колегія суддів не вбачає протиправності в діях відповідача що до нарахування канального збору із вищезгаданих суден закордонного плавання позивача, а також підстав для стягнення на користь заявника 407 932,13 грн.

Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в тому, що даний позов не підлягає задоволенню.

Доводи апелянта, викладені у скарзі, не спростовують правильності висновків місцевого суду щодо спірних правовідносин і не свідчать про порушенням судом норм матеріального чи процесуального права, а тому скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін на підставі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Судноплавна компанія «Укррічфлот» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяС.Б. Шелест

(Повний текст ухвали складено 08 липня 2016 року.)

Головуючий суддя Глущенко Я.Б.

Судді: Пилипенко О.Є.

Шелест С.Б.