Справа № 815/2621/16
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2621/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Мороз А.П.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача Демінської М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеса ГУ ДФС в Одеській області про зобов'язання підготувати висновок про повернення помилково сплаченого податку,-

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулась ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеса ГУ ДФС в Одеській області в якому, з урахуванням поданих уточнень просить зобов'язати ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області підготувати висновок про повернення з бюджету міста Одеси, ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1) помилково сплачений транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25 000 грн. 00 коп., який перерахований до бюджету міста Одеси 29.09.2015р., та подати його для виконання Управлінню Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області не здійснює дій щодо повернення помилково сплаченого 29.09.2015р. транспортного податку з фізичних осіб на суму 25 000,00 грн. за податковим повідомленням-рішенням від 22.06.2015 року № 25236-17, що суперечить приписам чинного законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в адміністративному позові та наданих в судовому засіданні поясненнях та просив їх задовольнити повністю.

Представник відповідача проти позову заперечувала. В обґрунтування заявленої правової позиції надав до суду заперечення, в яких, зокрема, зазначив, що податкове повідомлення - рішення від 22.06.2015 № 25236-17 про визначення суми податкового зобов'язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» ОСОБА_3 в розмірі 25 000.0 грн. ґрунтується на нормах діючого податкового законодавства України, є діючим та скасуванню не підлягає.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 на праві власності належить автомобіль INFINIТІ FХ37, 2012 року випуску, об'єм двигуна 3696 куб. см, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 08.07.2014 р.

22.06.2015 р. ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 25236-17, яким згідно з п.п.54.3.3. п 54.3 ст. 54 ПК України, та відповідно до п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України, зобов'язано ОСОБА_3 сплатити суму податкового зобов'язання за платежем: транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 22.06.2015 року № 25236-17 отримано позивачем 10.08.2015 року, що підтверджується матеріалами справи.

На виконання вимог податкового повідомлення-рішення від 22.06.2015 року № 25236-17, позивачем 29.09.2015 року здійснено відповідний платіж з відміткою «транспортний податок з фізичних осіб» на суму 25 000 грн., що підтверджується квитанцією ПАТ «УкрСиббанку» від 29.09.2015 року.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

Податковим повідомленням-рішенням ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 22.06.2015 року № 25236-17, згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 267.6.2 пункту 267.6 статті 267 ПК України,ОСОБА_3 визначено суму податкового зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у сумі 25000 грн.

Зазначене повідомлення-рішення прийнято податковим органом у зв'язку із тим, що позивач є власником транспортного засобу, який є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначають, що об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п.267.1 ст.267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

В свою чергу, позивач просить суд зобов'язати податковий орган підготувати висновок про повернення з бюджету міста Одеси помилково сплаченого транспортного податку з фізичних осіб у сумі 25 000 грн. 00 коп.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Чинним податковим законодавством не визначено поняття помилково сплачені платежі, однак згідно приписів ст. 1212 ЦК України, грошові кошти, безпідставно набуті будь-якою особою, мають бути повернені їх належному власнику.

За для наданні оцінки поняттю «помилково сплачені платежі» необхідно звертатися до інших нормативно-правових актів.

Так, Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає,

- помилковий переказ - рух певної суми коштів, унаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача або видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі;

- неналежний переказ - рух певної суми коштів, унаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача або видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі (п. 1.24 Закону № 2346);

- неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі (п. 1.23 Закону № 2346);

- неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів (п. 1.32 Закону № 2346).

З огляду на наведені визначення, а також зважаючи на приписи ст. 1071 ЦКУ та п.32.3 Закону № 2346, за якими списання банками коштів із рахунків клієнтів здійснюється на підставі розпоряджень останніх, винуватцем помилкового (неналежного) платежу може стати будь-хто:банківська установа, платник коштів чи навіть їх одержувач (стягувач).

Власне від особи - винуватця помилкових перерахувань коштів залежить і механізм їх повернення «постраждалій» стороні.

Відповідно до ст. 43 ПК України, помилково сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб'єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов'язань. А надміру сплачені грошові зобов'язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Поверненню з бюджету підлягають:

- надміру сплачені податки, збори (обов'язкові платежі);

- помилково сплачені податки, збори (обов'язкові платежі).

Грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності. Відповідно поверненню підлягають помилково та/або надміру сплачені податкові зобов'язання, штрафні санкції, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності

Пунктом 43.2 статті 43 визначено, що однією із основних умов повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань є відсутність податкового боргу у платника податків незалежно від виду боргу. Для того, щоб претендувати на повернення таких грошових зобов'язань, платник податків повинен повністю погасити борг.

Як, встановлено судом та підтверджено матеріалами справи позивач мав станом на 22.06.2015 р. податкове зобов'язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб.

29.09.2015 р. позивачем погашено вказане зобов'язання, шляхом перерахування коштів у сумі 25 000 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 22.06.2015 року № 25236-17 позивачем не оскаржено, отже, законодавчо визначених підстав для зобов'язання відповідача підготувати висновок про повернення помилково сплаченого позивачем транспортного податку з фізичних осіб не має. Сплачені кошти не є помилково сплаченим податком.

Крім того, суд критично ставиться до доводів позивача, що про незаконність податкового повідомлення - рішення від 22.06.2015 року № 25236-17, йому стало відомо з мережі інтернет, з огляду на таке.

Правовий принцип - Ignorantia juris non excusat або ignorantia legis neminem excusat (з латинської "незнання закону не є виправданням (ні для кого)") .

Правова основа презумпції знання законодавства - обов'язок кожного неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Цей обов'язок закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України. Обов'язок додержання законів передбачає і обов'язок їх знання. Тому закони повинен знати кожний. З цього положення і випливає загальновідома формула: незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності, яка і міститься в частині 2 статті 68 Конституції України.

Європейські країни, законодавство яких ґрунтується на римському праві, використовують також вираз Аристотеля: nemo censetur ignorare legem (ніхто не розглядається, як такий, що не знає закон), або ignorantia iuris nocet (незнання закону шкодить).

Надавши правову оцінку всім обставинам справи, які знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, як поясненнями представника позивача, так і матеріалами суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статей 11, 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Частиною другою статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Потоцька Н.В.

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

08 липня 2016 року.