Справа № 156/225/16 , 2а-160/10/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Справа № 876/4086/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області на постанову Локачинського районного суду Волинської області від 05 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, в якому просив визнати неправомірну відмову відповідача, щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов'язати відповідача призначити та виплачувати починаючи з 15 грудня 2015 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді згідно довідки територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області № 137 від 04 березня 2016 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою Локачинського районного суду Волинської області від 05 травня 2016 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Іваничівському районі Волинської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зобов'язано Іваничівське об'єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області призначити та виплачувати ОСОБА_1, починаючи з 15 грудня 2015 року, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% грошового утримання працюючого судді відповідно до довідки територіального управління Державної судової адміністрації України у Волинській області № 137 від 04 березня 2016 року без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Постановою Верховної Ради України від 12 листопада 2015 року №788-VIII позивача звільнено з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до наказу голови Іваничівського районного суду №30/02-05 від 14 грудня 2015 року ОСОБА_1 відраховано зі складу суддів цього суду з 14 грудня 2015 року у зв'язку із звільненням з посади за його заявою про відставку.

Згідно із довідкою Іваничівського районного суду Волинської області від 31 березня 2016 року № 1д/02-40/16 яка підтверджується записами у трудовій книжці ОСОБА_1, останній в період з 12 квітня 1990 року по 14 грудня 2015 року включно працював суддею Іваничівського районного суду Волинської області, перебував на адміністративній посаді голови цього суду.

Станом на день звільнення ОСОБА_1, стаж його роботи на посаді судді становив 27 років 8 місяців.

Наявність необхідного стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді, підтвержується розрахунком Іваничівського районного суду, відповідно до якого ОСОБА_1 набув такого права ще з 24 березня 2013 року.

Іваничівський районний суд звернувся до управління Пенсійного фонду України у Іваничівському районі Волинської області з заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1.

Відповідач своїм листом від 17 березня 2016 року № 1006/02 відмовив позивачу у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 2 березня 2015 року, відповідно до якого з 01 червня 2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначалися, зокрема, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів"

Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Відповідно до п. 8 ч.4 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" незалежність судді забезпечується, зокрема, його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Згідно із ч. 3 ст. 141 цього ж Закону (в редакції Закону України № 192-VIІІ від 12 лютого 2015 року "Про забезпечення права на справедливий суд") щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII вказану норму ч.3 ст. 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" викладено у новій редакції, відповідно до якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Окрім того, п.5 Прикінцевих положень цього ж Закону передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно доЗакону України "Про судоустрій і статус суддів".

Такі положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" не узгоджуюються із визначеним Конституцією та законами України статусом судді, вимогами міжнародних актів щодо незалежності суддів, а також гарантією поваги до гідності людини‚ її прав та основоположних свобод, і суперечать рішенню Конституційного Суду України від 3 червня 2013 року №3-рп/2013.

Згідно із ст. 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У своєму рішенні від 03 червня 2013 року №3рп/2013 Конституційний Суд України з врахуванням попередніх правових позицій стосовно гарантій незалежності суддів, викладених ним у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, зазначив, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невідємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Колегія суддів звертає увагу на те. що конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17 листопада 2010 року № (2010)12 зазначено: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Враховуючи вищенаведене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності дій відповідача щодо відмови позивачу в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання та зобов'язанні відповідача провести позивачу такий перерахунок з 15 грудня 2015 року.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, до яких належать органи державної податкової служби та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дір бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Окрім того, ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.06.2016 відстрочено Іваничівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області судового збору в розмірі 606 грн. 32 коп. за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на постанову Локачинського районного суду Волинської області від 05 травня 2016 року. З огляду на викладене слід стягнути з апелянта на користь Державного бюджету України вказаний судовий збір.

Керуючись статтями 195, 196, 198 п.1, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області залишити без задоволення, а постанову Локачинського районного суду Волинської області від 05 травня 2016 року у справі № 156/225/16-а - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Іваничівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606 (шістсот шість) гривень 32 (тридцять дві) копійки за реквізитами: отримувач коштів - УДКСУ у Галицькому районі м. Львова, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38007573, банк отримувача - ГУДКСУ у Львівській області, код банку отримувача (МФО) - 825014, рахунок отримувача - 1004, код класифікації доходів бюджету - 22030001, призначення платежу - судовий збір за подання апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст ухвали виготовлений 05.07.2016