Справа № 826/2080/16
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Справа № 826/2080/16

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мамчура Я.С.,

за участю секретаря Нагорної Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» до відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про застосування заходів реагування,

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування постанов від 02.02.2016 р. ВП № 47761277 про стягнення виконавчого збору в розмірі 5051,22 грн. та ВП № 40454717 про стягнення виконавчого збору в розмірі 5051,22 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 травня 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на його думку, оскаржуване судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 18.05.2001 р. державним виконавцем відділу ДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києві винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих написів №№ 1341, 1345 виданих 15.05.2001 р. приватним нотаріусом Шевчук Л.В. Харківського міського нотаріального округу про стягнення з НАЕК «Енергоатом» по 50 512,00 грн. на користь ТОВ «Азово-Черноморська інвестиційна компанія».

29.01.2002 р. та 15.08.2002 р. позивач звернувся до ДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києві із заявами №№ 907/10, 7889/10, в яких, зокрема просив закінчити виконавче провадження з примусового виконання виконавчих написів нотаріуса 15.05.2001 р. №№ 1341, 1345.

21.03.2003 р. Голосіївським районним судом м. Києва у справі № 2-997/4 за скаргою ТОВ «Азово-Черноморська інвестиційна компанія» на дії державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києві було визнано незаконними п'ять постанов державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києві від 06.09.2002 р. про закінчення виконавчих проваджень з виконання виконавчих написів нотаріусів від 15.05.2001 р. №№ 1341, 1342, 1343, 1344, 1345 та зобов'язано державного виконавця ВДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києві відновити відповідні виконавчі провадження.

08.07.2003 р. державним виконавцем ВДВС Печерського районного управління юстиції в м. Києві було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчих виконавчих написів нотаріуса від 15.05.2001 р. №№ 1341, 1345.

18.10.2013 р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, якою приєднано виконавче провадження № 40454717 до зведеного виконавчого провадження № 39832110, яке веде ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві.

02.02.2016 р. державним виконавцем ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві у межах виконавчих проваджень №№ 40454717, 47761277 було винесено постанови про стягнення виконавчого збору, якими з ДП «НАЕК «Енергоатом» стягнуто виконавчий у розмірі по 5051,22 грн. за кожною постановою.

Вважаючи зазначені постанови про стягнення виконавчого збору протиправними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судова колегія встановила, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено стягнення з боржника виконавчого збору за невиконання рішення суду у межах строку, надано для добровільного виконання, незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), «Про внесення змін до деяких актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляції)» від 12.02.2015 р. № 191-VIII (далі - Закон № 191-VIII).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.ст. 24, 40 Закону № 606-XIV в редакції, чинній на момент винесення постанов про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих написів від 15.05.2001 р. №№ 1341, 1345, закріплено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом. Державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - п'ятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачеві визнана судом незаконною чи скасована начальником відповідного відділу Державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня отримання ухвали суду, постанови начальника відповідного відділу Державної виконавчої служби. За наявності обставин, передбачених частиною сьомою статті 80 цього Закону, виконавче провадження підлягає відновленню у 3-денний строк з дня надходження до державного виконавця відповідної заяви стягувача. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копія якої не пізніше наступного дня надсилається до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV в редакції, чинній станом на 02.02.2016 р. зі змінами внесеними Законом № 191-VIII, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством, чинним на момент прийняття відповідачем оскаржуваних постанов про стягнення виконавчого збору, було прямо передбачено стягнення з боржника виконавчого збору за невиконання ним його зобов'язань у межах виконавчого провадження в межах строку, надано для добровільного виконання, незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання.

Таким чином, виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його добровільного виконання.

Разом з тим, як було правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається, з матеріалів справи, виконавчі написи нотаріуса від 15.05.2001 р. №№ 1341, 1345 позивачем у межах семиденного строку на їх добровільне виконання у рамках виконавчих проваджень №№ 40454717, 47761277 виконані не були, жодні поважні причини їх невиконання відповідачу не повідомлені і відповідні докази суду не надані, а тому, перевіривши оскаржувані постанови від 02.02.2016 р. ВП №№ 47761277, 40454717 про стягнення виконавчого збору, у відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, колегія суддів вважає, що вони прийняті відповідачем на підставі, у спосіб та в межах повноважень, наданих йому чинним законодавством, зокрема ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV.

Доводи апелянта про те, що на підтвердження добровільного виконання виконавчих написів нотаріуса від 15.05.2001 р. №№ 1341, 1345 у січні 2002 року до ДВС Печерського РУЮ ним були направлені належним чином завірені копії платіжних доручень та акта погашення векселя від 15.06.2001 р. № 19/1-П/04, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 березня 2003 року у справі № 2-997/14 визнано незаконними постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, зокрема з підстав, на які посилається апелянт, у зв'язку з чим відповідачем було відкрито відповідні виконавчі провадження, у межах яких в наступному (з урахуванням приєднання матеріалів до зведеного виконавчого провадження) були винесені оскаржувані постанови про стягнення виконавчого збору.

Посилання апелянта на те, що в даному випадку відповідачем не було вчинено жодних виконавчих дій, а в постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 р. у справі № 924/205/13-г викладено правову позиція, відповідно до якої сплив строку наданого для добровільного виконання рішення суду сам по собі не є достатньою правовою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки для цього слід встановити факт вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання, колегія суддів вважає не обґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, предметом судового розгляду у вказаній справі були постанови державного виконавця, прийняті до внесення змін до ч. 1 ст. 28 Закону № 606-XIV, а постанови, оскаржувані в межах даної справи, як було встановлено вище, прийняті після внесення таких змін на підставі Закону № 191-VIII, тому, колегія суддів, , у відповідності до вимог ч. 1 ст. 244-2 КАС України, вважає за необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 28.01.2015 р. у справі № 924/205/13-г.

Таким чином, дослідивши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх і необхідних правових підстав для задоволення даного адміністративного позову та вважає, що судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права і зазначені порушення норм процесуального права не призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 травня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 травня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 07 липня 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Мамчур Я.С