Справа № 752/11160/15-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 (далі - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - Відповідач, Головне управління) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дій Головного управління щодо відрахування з пенсії ОСОБА_2 з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року щомісячно податку на дохід фізичних осіб у розмірі 15% та військового збору у розмірі 1,5%;

- стягнення з Відповідача вирахувані з пенсії Позивача з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року податок на доходи фізичних осіб 15% щомісячно у розмірі 1 133,37 грн. на суму 9 066,96 грн. і військовий збір 1,5% щомісячно у розмірі 113,34 грн. на суму 906,72 грн., а всього на загальну суму 9 973,68 грн.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.10.2015 року позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що Позивач, будучи інвалідом війни, звільнений від сплати податків, збору та мита всіх видів, а в силу положень Конституції України не підлягають застосуванню закони та інші нормативні акти, які звужують зміст та обсяг встановлених прав і свобод, пенсія повинна була виплачуватися Позивачу у період з 01.01.2015 року без відрахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що спричинило постановлення помилкового рішення. Наголошує на безпідставності посилання суду першої інстанції на відсутності правових підстав для відрахування з пенсії суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору. Крім того, звертає увагу суду, що органи пенсійного фонду є виключно податковими агентами, а відтак стягнення надмірних, на думку суду, податкових платежів, не може здійснюватися за рахунок Головного управління.

У судовому засіданні представник Апелянта доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, повно та всебічно дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Позивач перебуває на обліку в Управлінні як одержувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 02.09.1997 року, розмір якої станом на 01.02.2015 року складав 11 209,81 грн. (а.с. 9).

18.06.2015 року Позивач звернувся до Головного управління із заявою (а.с. 7) про відміну відрахування з пенсії 15% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору у зв'язку з тим, що останній є інвалідом війни ІІ групи та в силу п. 23 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» звільнений від сплати податків, зборі і мита всіх видів.

Листом від 22.06.2015 року №12820/12/Г-292/1 (а.с. 8) Відповідач повідомив Позивача про те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» розширено базу для оподаткування пенсій, а саме: оподатковуватиметься пенсія, яка перевищує три розмірі мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць). Крім того, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верхової Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Відтак у листі зазначено, що оскільки розмір пенсійної виплати ОСОБА_2 станом на 01.06.2015 року складає 11 209,81 грн., з неї вираховується 1 113,37 грн. податку на доходи фізичних осіб та 113,34 грн. військового збору.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з приписів ст. ст. 3, 8, 22, 64 Конституції України, ст. ст. 2, 4, 7, 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд першої інстанції прийшов до висновку, що вирахування з пенсії Позивача 15% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору суперечить нормам прямої дії Основного Закону в частині неможливості звуження чи обмеження раніше існуючих прав, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

З таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно пп. 4.1.1 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі загальності оподаткування - кожна особа зобов'язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

При цьому, посилаючись на звільнення Позивача від сплати податків в силу положень п. 23 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», суд першої інстанції не врахував такого.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії не підлягають оподаткуванню.

Пунктом 23 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» закріплено, що інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

При цьому, на думку судової колегії, наявність пільг зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів не свідчить про безумовне і повне звільнення таких осіб від сплати такого роду платежів.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що в ч. 3 рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року у справі № 18/183-97 (щодо офіційного тлумачення частини п'ятої статті 94 та статті 160 Конституції України) зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може водночас бути врегульована однопредметними нормативними актами однакової сили, які за змістом суперечать одне одному.

Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Таким чином, враховуючи вищевказане рішення Конституційного Суду України, судова колегія приходить до висновку, що у спірних правовідносинах відсутній конфлікт правових норм, оскільки Податковий кодекс України є спеціальним законом, що регулює питання оподаткування доходів, а оскільки відповідні зміни до нього (щодо можливості оподаткування пенсій) внесено значно пізніше, ніж прийнято Закон України «Про пенсійне забезпечення» та Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», застосуванню підлягає саме норма Податкового кодексу України.

01.01.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким внесено зміни до податкового законодавства в частині оподаткування пенсій податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Так, приписами пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 ПК України в редакції, яка діяла до 01.09.2015 року, закріплено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

З 01.01.2015 року відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати для працездатних осіб встановлено у сумі 1218 грн. на місяць.

Тобто, починаючи з 01.01.2015 року податкові агенти при виплаті пенсій у розмірі, що перевищує 3 654 грн. (1218 х 3), зобов'язані утримувати податок на доходи фізичних осіб за ставкою15 відсотків.

Враховуючи, що зі змісту розрахунку пенсії ОСОБА_2 (а.с. 9) вбачається, що розмір пенсії останнього складає 11 209,81 грн., Відповідачем вірно обраховано базу оподаткування 7 555,81 грн. (11 209,81 грн. - 3 654,00 грн.) та розмір податку на доходи фізичних осіб - 1 133,37 грн. (7 555,81 х 15%).

Крім того, судовою колегією враховується, що відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Приписи пп. 1.1 - 1.4 вказаного пункту закріплюють, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об'єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

З наведеного випливає, що починаючи з 01.01.2015 року податкові агенти при виплаті пенсій у розмірі, що становить базу оподаткування у розумінні ст. 164 ПК України, повинні утримувати військовий збір у розмірі 1,5% від об'єкта оподаткування.

Відтак, оскільки оподатковуваний розмір пенсії Позивача складає 7 555,81 грн., Відповідач вірно обрахував розмір військового збору в сумі 113,34 грн. (7 555,81 грн. х 1,5%).

Оцінюючи твердження Апелянта щодо того, що Головне управління є виключно податковим агентом Позивача, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до пп. 1.5 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ «Прикінцеві положення» Податкового кодексу України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Згідно пп. «а» п. 171.2 ст. 171 ПК України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Приписи п. 168.3 ст. 168 Податкового кодексу визначають, що розрахунок податкових зобов'язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України).

За таких обставин органи Пенсійного фонду України в частині розрахунку податкових зобов'язань з пенсійних виплат є податковими агентами, а тому, вчиняючи вказані дії Відповідач діяв як податковий агент, яким вирахувано відповідні суми доходу (пенсії) у відповідності до вищевказаних вимог податкового законодавства. При цьому судова колегія звертає увагу на те, що наведені положення Податкового кодексу в частині оподаткування пенсії набрали чинності 01.01.2015 року, і не визнанні такими, що не відповідають Конституції України, а тому Відповідач, утримуючи з Позивача податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, діяв на підставі та відповідно до чинного законодавства.

Наведеним спростовується твердження суду першої інстанції в частині неможливості застосування законів та інших нормативних актів, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нових законів, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Крім того, право встановлювати тимчасові обмеження щодо виплати пенсії або віднесення її до оподатковуваного доходу узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України», яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційними переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс («золоту середину») до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому ЄСПЛ зазначає, що зменшення розміру пенсії мабуть було зроблено державою через економічну політику і фінансові труднощі.

За таких обставин, оскільки зазначений Закон не конституційним не визнавався, то він підлягає виконанню, а відповідні зміни до нього в частині оподаткування пенсій, призначених учасникам бойових дій у період Другої світової війни, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» були внесені Законом України «Про внесення зміни до статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування пенсій інвалідів війни та деяких інших категорій осіб», який набрав чинності з 01.09.2015 року, Відповідач абсолютно правомірно вираховував з оподаткованого розміру пенсії Позивача податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Таким чином, враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо неправомірності дій органу ПФ України щодо вирахування податку та збору з пенсії Позивача, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове.

Згідно приписів ст. 198 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні постанови порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду - скасувати, ухваливши нову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - задовольнити повністю.

Постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2015 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправними дій та стягнення коштів - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на судові рішення подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя Степанюк А.Г.

Судді: Кузьменко В. В.

Шурко О.І.