Справа № 485/539/16-а
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 485/539/16-а

Категорія: 3.1.2 Головуючий в 1 інстанції: Устіченко К.І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- ОСОБА_1

при секретарі - Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області про зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

06 квітня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області про зобовязання вчинити певні дії. Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.

Народився позивач 24 березня 1944 року в с. Корналовичі Самбірського району Львівської області. У свідоцтві про його народження національність матері зазначено як «українка», що не відповідає дійсності, так як вона за національністю «полька».

У березні 2016 року він звернувся до відповідача із заявою про внесення змін до актового запису про його народження №173 від 08 вересня 1961 року (поновленого), складеного ВДРАЦС Снігурівського РУЮ і просив виправити національність матері ОСОБА_3 з «українки» на «польку».

29 березня 2016 року на підставі п.2.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року №96/5 (далі Правила) відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача.

На думку позивача, відмова у задоволенні його заяви є незаконною, як така, що порушує його права, а тому просив суд зобовязати відповідача внести відповідні зміни до актового запису про його народження.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовної заяви не заперечувала, в разі надання доказів на підтвердження дійсної національності матері позивача.

Постановою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишений без задоволення.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на вказану постанову, просить її скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що 22 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив внести зміни до актового запису (поновленого) про його народження №173 від 08 вересня 1961 року та виправити національність його матері ОСОБА_3 з «українки» на «польку».

29 березня 2016 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви, у зміні національності матері з «українки» на «полька» на підставі п.2.15 Правил.

Як вбачається з копії повторного свідоцтва про народження (а.с.8), висновку відповідача (а.с.9), повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народжень, ОСОБА_2 народився 24 березня 1944 року в с. Корналовичі Самбірського району Львівської області. Його матірю є ОСОБА_3, за національністю зазначена як «українка».

26 жовтня 2010 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ФП №125269 (а.с.13).

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 20 квітня 2011 року встановлено юридичний факт родинних відносин між позивачем в даній справі та ОСОБА_3, як між рідним сином та матірю.

Відповідач, відмовляючи у задоволенні заяви позивача про внесення змін в актовий запис про його народження, щодо національності матері, послався на відсутність належно підтверджених документів щодо встановлення факту національності матері позивача.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо залишення без задоволення адміністративного позову.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду адміністративного позову, судом не встановлено письмових доказів на підтвердження того, що мати позивача ОСОБА_2 за національністю є «полька».

На думку суду першої інстанції, свідчень свідків, які були допитані під час розгляду позову, для внесення змін до актового запису про народження, не достатньо.

Суд першої інстанції вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у задоволені його заяви, діяв у межах його компетенції та в законний спосіб, а тому підстав про визнання його дій неправомірними не вбачається.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні його адміністративного позову за безпідставністю вимог.

Однак, колегія суддів не погоджується з вищевикладеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності субєктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.7 Перехідних положень КАС України Після набрання чинності цим Кодексом … заяви у справах щодо відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести виправлення в актовий запис цивільного стану (глави 29 - 32 і 36 Цивільного процесуального кодексу України 1963 року … розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. (абзац перший пункту 7 розділу VIII в редакції Закону України від 06.10.2005 р. № 2953-IV).

Тому судова колегія, враховуючи протилежну судову практику Вищого адміністративного суду щодо предметної підсудності справ цієї категорії, вважає наведену справу підсудною адміністративному суду.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01.07.2010 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон № 2398-VI).

Згідно до вимог ч.1 ст.6 вказаного Закону, відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Відповідно до підпунктів 2, 3 статті 9 Закону № 2398-VI, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 Закону № 2398-VI, внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав.

Частинами 3, 4, 6 зазначеної Статті передбачено, що заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану.

Зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану регулюється Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженихнаказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793.

Відповідно до вимог п.1.1 Правил, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість скарження його у судовому порядку.

Згідно до вимог п.1.7 Правил, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. У разі зберігання актового запису цивільного стану (метричного запису) у державній архівній установі внесення змін безпосередньо до актового запису (метричного запису) проводиться зазначеною установою за повідомленням відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

На підтвердження достовірності представлених заявником документів про державну реєстрацію актів цивільного стану відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України додаються до матеріалів справи повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, копії відповідних актових записів цивільного стану, на підставі яких вирішується питання щодо необхідності внесення змін або відмови в цьому. Якщо актовий запис цивільного стану, до якого потрібно внести зміни, зберігається в архіві іншого відділу державної реєстрації актів цивільного стану України, то відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який прийняв заяву, надсилає відповідний запит щодо підтвердження відповідності відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян даним паперового носія актового запису цивільного стану, яке в подальшому додається до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян у відповідній справі. Копія актового запису цивільного стану направляється, якщо про необхідність її надіслання було зазначено у запиті (п. 2.7 Правил).

Відповідно до вимог п.п.2.15.9 Правил, висновок відділу державної реєстрації актів цивільного стану складається, якщо під час державної реєстрації акту цивільного стану були допущені помилки (перекручення, пропуск відомостей, окремих слів або граматичні помилки чи вказані неправильні відомості).

Згідно до вимог п.п.2.16.7 Правил, зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру актів цивільного стану громадян на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» від 07.07.1995 року № 12, у разі відмови органом РАЦС внести зміни до актів громадянського стану, заяви з цього приводу підлягають розгляду в судовому порядку.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів було встановлено, що згідно свідоцтва про народження позивача від 20.04.2010 року серії 1-ФП № 123210, виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції Миколаївської області, відсутні дані щодо національності батьків позивача (а.с.8).

Згідно нотаріально засвідченого листа Міжнародної пошукової служби від 23 квітня 2003 року, мати позивача ОСОБА_4 мала громадянство ОСОБА_5 (а.с.51).

Крім того, в матеріалах справи є довідка Миколаївського обласного товариства поляків від 01.12.2015 року, з якої углядається, що ОСОБА_2 є членом Миколаївського обласного товариства поляків. ОСОБА_6, його син та внучка вивчають польську мову при товаристві, приходять на заняття з польських традицій, культури та історії ОСОБА_5, користуються бібліотекою польської книги, беруть участь у концертах та інших культурних заходах товариства. Інтерес до навчання вони мають, як і інші члени товариства з погляду на свої польські корені (а.с.16).

Під час судового засідання суду апеляційної інстанції позивачем були надані письмові документи, а саме: нотаріально завірена заява ОСОБА_7 від 15.02.2016 року, з якої углядається, що позивач по справі є його рідним братом, сином ОСОБА_8, який був заарештований службами STAPO і кинутий до вязниці у Марбургу, а далі етапований до концтабору Бухенвальд, з якого втік у 1945 році і повернувся до ОСОБА_5, де і помер 29 грудня 1955 року; «висловлення переконання» Генерального консульства ОСОБА_5 в м. Одесі від 23.05.2016 року, з якого углядається, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є онукою позивача, є польського походження.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів вважає, що для захисту прав позивача слід задовольнити позов частково, зобовязавши відділ державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 №173 від 08.09.1961 року, зазначивши національність матері ОСОБА_3 «полька».

Відповідно до вимог ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення та надання відповідних доказів покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб'єкта владних повноважень обов'язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обов'язок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Відповідач, який є субєктом владних повноважень, свою позицію суду не доказав та не обґрунтував її.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи і, крім того, судом порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, ухвалене судове рішення на підставі вимог ст. 202 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову частково.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 198; 202; 205; 207; 254 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, постанову Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2016 року скасувати, ухвалити у справі №485/539/16-а нову постанову, якою частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_2.

Зобовязати відділ державної реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_2 №173 від 08.09.1961 року, зазначивши національність матері ОСОБА_3 «полька».

В решті позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення виготовлений 11.07.2016 року.

Головуючий: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: А.В. Крусян