Справа № 804/335/16 (ЗП/808/1/16)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"08" червня 2016 р. Справа № 804/335/16 (ЗП/808/1/16)
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чередниченко В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2016 року у справі №804/335/16 (ЗП/808/1/16)

за позовом ОСОБА_1

до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (відповідач- 1), судді Гончарової Ірини Анатоліївни (відповідач - 2)

третя особа Державна судова адміністрація України

про визнання незаконними та скасування наказів, -

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, судді Гончарової Ірини Анатоліївни, третя особа Державна судова адміністрація України, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати наказ судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Гончарової І.А. від 11.01.2016 "Про виконання обов'язків голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду" та наказ виконуючого обов'язки голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду №90-од від 24.12.2015 в частині виключення із стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді періоду його роботи на посаді стажиста народного судді - 10 місяців 16 днів (т.1, а.с. 4-16, т.2, а.с. 1-9).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2016р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено (т.2, а.с. 81 - 83).

Постанова суду вмотивована тим, що оскаржувані накази виносилися з метою вирішення питання здійснення адміністративних повноважень голови суду в разі відсутності останнього його заступником, а в разі відсутності заступника - суддею, що має більший стаж роботи на посаді судді, тому вони не порушують права позивача на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, адже їх метою було визначення судді, що має найбільший стаж роботи саме на посаді судді згідно з ч.1 ст. 135 Закону №2453-VI.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин справи. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та винести нову, якою адміністративний позов задовольнити (т.2, а.с. 88-102).

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачі не мали права при прийнятті оскаржуваного наказу переглядати його стаж роботи на посаді судді, який вже був визначений та нарахований відповідно до діючого законодавства на момент набрання чинності Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015 року, який набрав чинності 28.03.2015 року, у зв'язку з чим створюються перешкоди щодо виконання ним обов'язків голови суду у разі настання обставин, за яких можливе таке перебування; не визнається його найбільший стаж роботи на посаді судді. Крім того, неодноразове незаконне зменшення стажу порушує права позивача на відповідні виплати та інші обставини, що залежать від стажу роботи на посаді судді, а також впливають на імідж судової влади та її авторитет. У зв'язку з чим вважає оскаржувані накази, що не враховують його стаж роботи на посаді судді та перераховують такий стаж, протиправними.

27 травня 2016 року до апеляційного суду надійшло клопотання відповідача -1, яким останній просив суд розглянути справу без участі свого представника (т.2, а.с. 115).

У судове засідання учасники процесу та їх представники не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, на підставі ч.6 ст.12, ч.1 ст.41, ч.4 ст.196 КАС України колегія суддів, порадившись на місце, ухвалила розглянути справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно з біографічною довідкою судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Кононенко О.В. та його трудовою книжкою НОМЕР_1, його трудова діяльність складається з таких періодів:

з 02.1975 по 05.1975 - робітник пансіонату "Алмазний", м. Євпаторія;

11.1975 - 11.1977 - служба в Радянській Армії;

02.1978 - 08.1981 - слюсар лікарні "Мойнаки", м. Євпаторія;

09.1981 - 07.1986 - студент Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова, м. Одеса;

08.1986 - 06.1987 - стажист Євпаторійського міського народного суду Кримської області;

06.1987 - 07.1988 - народний суддя Євпаторійського міського народного суду Кримської області;

07.1988 - 04.1990 - народний суддя, голова Апостолівського районного народного суду, Дніпропетровська області;

04.1990 - 08.1999 - народний суддя, голова Павлоградського міського народного суду Дніпропетровської області;

12.1998 - 12.2002 - перший заступник начальника Дніпропетровського обласного управління юстиції, м. Дніпропетровськ;

01.2003 - 01.2007 - начальник територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області;

з 03.2006 по теперішній час - суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Позивач вважає, що його стаж роботи на посаді судді, складає 28 років 01 місяць 03 дня, що підтверджено наказом №125-к від 05.05.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, під час виконання суддями обов'язків голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду, неодноразово змінювалась позиція щодо врахування стажу роботи позивача на інших посадах, крім суддівської, до стажу, якій надає право на виконання обов'язків голови суду у відповідності до ч.3 ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

24.12.2015 наказом в.о. голови суду №90-од внесено зміни у додаток до наказу №30-од від 28.04.2015 "Про визначення та розподіл обов'язків" й його викладено у новій редакції, згідно з якою стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді станом на 23.12.2015 становить 21 рік 11 місяців 12 днів (т.1 а.с.102).

06.01.2016 ОСОБА_1, як в.о. голови суду, був виданий наказ №3-од, яким скасовано наказ №90-од від 24.12.2015 та внесено зміни до п. 2 наказу №30-од від 28.04.2015, а саме викладено його в такій редакції: "у разі відсутності голови суду, здійснення його адміністративних повноважень покласти на заступника голови суду, а за відсутності заступника голови суду - на суддю, який має більший стаж роботи на посаді судді відповідно до додатку до п. 3 наказу №125-к від 05.05.2015" (т.1 а.с. 110).

11.01.2016 суддя Гончарова І.А. приступила до виконання обов'язків голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду, про що винесено наказ №5-к (т. 1 а.с. 111). Її наказом, як в.о. голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду, №6-од від 12.01.2016 скасовано накази №449-к від 29.12.2015 й №3-од від 06.01.2016 та визначено вважати чинним наказ №90-од від 24.12.2015 (т. 1 а.с. 112).

Предметом спору у даній адміністративній справі є правомірність наказу №90-од від 24.12.2015 року, яким позивачеві визначено певний стаж роботи на посаді судді, та наказу №5-к від 11.01.2016 року, згідно з яким ОСОБА_3 приступила до виконання обов'язків голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ №90-од від 24.12.2015 року не впливає на право позивача на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, адже його метою є визначення судді, що має найбільший стаж роботи саме на посаді судді згідно з ч.1 ст. 135 Закону №2453-VI. Крім того, відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про скасування наказу №5-к від 11.01.2016 року суд першої інстанції виходив з того, що 04.04.2016 року зборами суддів Дніпропетровського окружного адміністративного суду був обраний голова суду, який того ж дня приступив до виконання своїх обов'язків, а отже вищезазначений оскаржуваний наказ з моменту обрання голови суду припинив свою дію.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його вірним, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № №2453-VI від 07.07.2010 року, у разі відсутності голови місцевого суду його адміністративні повноваження здійснює один із заступників голови суду за визначенням голови суду, за відсутності такого визначення - заступник голови суду, який має більший стаж роботи на посаді судді, а в разі відсутності заступника голови суду - суддя цього суду, який має більший стаж роботи на посаді судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Закону, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 43 Закону України "Про статус суддів" № 2862-XII від 15.12.1992 (що втратив чинність у зв'язку із прийняттям Закону №2453-VI), до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Отже, абз. 2 ч. 4 ст.43 вищезазначеного закону мав на меті встановлення порядку зарахування стажу роботи на інших, ніж суддівська, посадах саме до стажу, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, такий порядок збережено відповідно до п. 11 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону № №2453-VI, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, для визначення стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, для суддів, що призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом №2453-VI, зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, а саме ч. 1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»

В той же час, з прийняттям Закону №2453-VI було визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Підсумовуючи зміст положень ч.3 ст. 24 та ч.1 ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що для вірного застосування вищезазначених положень необхідно враховувати ціль обчислення стажу роботи і вже з урахуванням цілі обчислення застосовувати ту чи іншу норму.

Так, при визначенні судді, який має виконувати адміністративні повноваження голови суду у випадку його відсутності та відсутності його заступника, належить враховувати стаж роботи саме на посаді судді, що визначений в ч.1 ст.135 Закону №2453-VI.

А для визначення стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, для суддів, що призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Законом №2453-VI, необхідно враховувати приписи п. 11 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону № №2453-VI, що з внесенням змін до Закону № №2453-VI знайшли своє відображення в рішенні Ради суддів України №42 від 16.04.2015.

Таким чином, розмежовуючи вищезазначені види розрахунку стажу роботи, враховуючи цілі цього розрахунку суд дійшов висновку, що обчислення стажу роботи судді для цілій ч.3 ст.24 Закону України №2453-VI не впливає на обчислення стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання.

Крім того, суд враховує те, що відповідачі не заперечують проти того, що позивач працював на посаді стажиста народного судді Євпаторійського міськрайонного народного суду з 05.08.1986 року та вважають, що даний стаж зараховується позивачу до стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог колегія суддів зважує на зміст оскаржуваного наказу №90-од від 24.12.2015, метою якого було забезпечення належної організації роботи Дніпропетровського окружного адміністративного суду в частині внесення змін до наказу №30-од від 28.04.2015 "Про визначення та розподіл обов'язків", а саме вирішення питання здійснення адміністративних повноважень голови суду в разі відсутності останнього його заступником, а в разі відсутності заступника - суддею, що має більший стаж роботи на посаді судді.

Отже, колегія суддів з урахуванням цілі розрахунку того чи іншого стажу роботи та мети винесення оскаржуваного наказу вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги про скасування оскаржуваного наказу №90-од від 24.12.2015, з огляду на те, що він не створює перешкод для реалізації позивачем свого права на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, адже його метою є визначення судді, що має найбільший стаж роботи саме на посаді судді згідно з ч. 1 ст. 135 Закону №2453-VI.

Колегія суддів вважає цілком зрозумілою логіку законодавця, який покладає такий обов'язок, як виконання повноважень голови суду, саме на суддю, який має найбільший досвід роботи на цій посаді.

Крім того, вірним є і висновок суду першої інстанції, стосовно оскаржуваного наказу №5-к від 11.01.2016 року, який втратив свою актуальність, оскільки 04.04.2016 відбулися збори суддів Дніпропетровського окружного адміністративного суду, під час яких було вирішено обрати головою суду суддю Олійника В.М. Того ж дня суддя Олійник В.М. приступив до здійснення повноважень голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями наказу №153-к від 04.04.2016 року та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.2, а.с. 70-71).

Таким чином, дію цього наказу було вичерпано, а його скасування буде породжувати невизначеність щодо його правових наслідків.

При цьому, твердження позивача в апеляційній скарзі стосовно неправомірного перерахунку стажу роботи на посаді судді не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги при підрахунку свого стажу на посаді судді позивач, зокрема посилається на статтю 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-XII, який діяв під час перебування, останнього на посаді судді в період з 21.06.1987 по 25.08.1999 року та під час обіймання ним керівних посад у Дніпропетровському управлінні юстиції та територіальному управлінні Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області.

З урахуванням вищезазначеної норми, позивач зазначає, що «до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражі України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському та Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражі у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років».

При цьому, в підтвердження своєї правової позиції посилається на рішення Ради суддів України №42 від 16.04.2015 року, яким було визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду о набрання чинності Законом «Про забезпечення права на справедливий суд» зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло до набрання ним чинності, у зв'язку з чим стаж роботи нарахований відповідно до діючого законодавства на момент набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» перерахуванню не підлягає, що також підтверджено листом Державної судової адміністрації України, в якому зазначено, що є дійсним стаж роботи на посаді судді, який був нарахований відповідно до законодавства, що діяло до набуття чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд».

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що норма закону на яку посилається позивач застосовується до правовідносин, пов'язаних з правом виходу судді у відставку та отриманням довічного грошового утримання, тобто державних гарантій соціального захисту суддів, а отже, дійсно зберігається визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності вищезазначеним Законом.

Проте, зважуючи на те, що предметом спору є оскарження наказів, які виносилися для вирішення питання здійснення адміністративних повноважень голови суду в разі відсутності останнього правовідносини, пов'язані з виконанням обов'язків голови суду суддею, тобто питання правомірності зайняття адміністративної посади в суді, вищезазначена норма не може бути застосована до даного виду правовідносин.

Отже, зважуючи на загальне правило дії закону у часі, Закон України «Про судоустрій та статус суддів» вступив в дію 07.07.2015 року, який регулює питання судоустрою та статусу суддів, які виникли і продовжуються з моменту набуття чинності цим законом та не мають зворотної дії у часі.

З огляду на те, що спірні правовідносини виникли у 2016 році, вони повинні регулюватися нормами діючого законодавства на час виникнення спірних правовідносин, а саме Законом України «Про судоустрій та статус суддів», нормами якого визначено вичерпний перелік посад, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді.

Крім того, позивач в апеляційній скарзі посилаючись на низький рівень професіональних кваліфікаційних якостей судді першої інстанції просить суд винести окрему ухвалу відносно судді першої інстанції та направити її до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

У відповідності до ст.166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Так, переглядаючи дану адміністративну справу, встановивши фактичні обставини справи вважає, що суд першої інстанції, правильно визначив норми матеріального права при цьому не порушуючи норми процесуального права, які підлягають застосуванню та прийняв рішення з дотриманням вимог статті 159 КАС України.

Крім того, ст. 166 КАС України не передбачено постановлення окремої ухвали стосовно судді, що розглядав справу в першій інстанції.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для винесення окремої ухвали відносно судді суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції під час розгляду даної справи об'єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому постанову суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 07 квітня 2016 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 07.04.2016р. у справі №804/335/16 (ЗП/808/1/16) залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України упродовж двадцяти днів після набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: В.Є. Чередниченко