Справа № 196/231/16-а (2-а/196/15/2016)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 рокусправа № 196/231/16-а (2-а/196/15/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року у справі № 196/231/16-а (2-а/196/15/2016) за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 01 березня 2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області, в якому просить:

- визнати дії відповідача щодо проведення перерахунку пенсії позивачу по інвалідності не у відповідності до вимог статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Законів №456/95 - ВР від 23.11.1995 року), а саме: у розмірі менше трьох з половиною мінімальних пенсій за віком як інваліду війни ІІ групи за період з 01 січня 2014 року по теперішній час неправомірними;

- зобовязати відповідача провести перерахунок та в подальшому виплачувати пенсію позивачу по інвалідності у відповідності до вимог статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Законів №456/95 - ВР від 23.11.1995 року), а саме: у розмірі менше трьох з половиною мінімальних пенсій за віком як інваліду війни ІІ групи за період з 01 січня 2014 року по теперішній час, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з нарахуванням підвищення по інвалідності у відповідності до статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В обґрунтування позову позивач вказує на те, що він є учасником бойових дій, інвалідом війни ІІ групи внаслідок поранення, контузії, отриманого при виконанні інтернаціонального обовязку в Афганістані. 12 січня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії як інваліду війни ІІ групи, однак відповідач відмовив йому у такому перерахунку.

Постановою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідач правомірно відмовив позивачу у перерахунку пенсії як інваліду війни ІІ групи, оскільки пенсія ОСОБА_1 виплачується в розмірі, передбаченому чинним законодавством. При цьому, суд першої інстанції зробив висновок про те, що ОСОБА_1, як інвалід війни ІІ групи, якому нараховується пенсія з урахуванням вимог ст.ст.21, 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», під дію статті 25 цього Закону не підпадає, оскільки у статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначено вичерпний перелік категорій осіб, яким передбачено підвищення пенсії відповідно до цього Закону.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами до спірних відносин слід застосовувати положення статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Законів №456/95 - ВР від 23.11.1995 року).

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, відповідач посилаючи на законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи, що підтверджується копією посвідчення серії Є №067667 виданого 18.03.2014 року (а.с.8).

ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

12 січня 2016 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області з заявою про перерахунок у відповідності до вимог статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» та виплату недоотриманої суми пенсії з 01 січня 2014 року і по теперішній час (а.с.13).

Листом від 22.01.2016 року №Ш-5/16 відповідач повідомив позивача про те, що пенсія йому виплачується у відповідності до вимог законодавства і підстав для перерахунку ОСОБА_1 пенсії у відповідності до вимог статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» не має (а.с.14-18).

Правомірність відмови відповідача у перерахунку позивачу пенсії у відповідності до вимог статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» починаючи з 01 січня 2014 року є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови виходить з наступного.

Відповідно до частин 1,2 статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, обчислення шестимісячного строку звернення до суду починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи з позовом щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 звернувся до суду 01 березня 2016 року, заявляючи вимоги про перерахунок йому пенсії починаючи з 01 січня 2014 року.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зміни до нього офіційно публікуються в періодичних виданнях після їх прийняття. Отже, положення цього правового акту є загальнодоступними для ознайомлення всіма громадянами, і можливість обізнаності людини про те чи інше положення законодавства залежить виключно від бажання такої людини.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що пенсійні виплати є періодичними, щомісячними платежами, які отримує безпосередньо, особа, якій вони призначені, а отже позивач про порушення своїх прав повинен був дізнатися починаючи з 01 січня 2014 року при реалізації свого права на отримання суми призначеної йому пенсії по інвалідності.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яка є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строку для звернення до суду за захистом порушених прав.

Встановлене законом обмеження строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно зі статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Враховуючи те, що позивач звернувся до суду 01 березня 2016 року, заявляючи вимоги про перерахунок йому пенсії починаючи з 01 січня 2014 року, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність залишення без розгляду вимог позивача щодо визнання протиправними та зобовязання управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 по інвалідності не у відповідності до вимог статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Законів №456/95 - ВР від 23.11.1995 року виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з нарахуванням підвищення по інвалідності у відповідності до статті 25 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» за період з 01 січня 2014 року по 31 серпня 2015 року, включно, у звязку з пропуском строку звернення до суду.

Щодо вимог позивача в частині перерахунку пенсії починаючи з 01 вересня 2015 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Закону України №456/95 - ВР від 23.11.1995 року) мінімальні розміри пенсій по інвалідності встановлюються в наступних розмірах: інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби І групи - у розмірі чотирьох мінімальних пенсій за віком, ІІ групи - трьох з половиною мінімальних пенсій за віком, ІІІ групи - двох мінімальних пенсій за віком, іншим інвалідам з числа солдатів матросів строкової служби І групи - 200%, II групи - 100% і III групи - 50% мінімального розміру пенсії за віком.

Розділом II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» були внесені зміни у вказані норми статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року вищевказані зміни були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, положення статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» починаючи з 22.05.2008 року є чинними у попередній редакції.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 закріплено, що в одних законах безпосередньо встановлено розміри соціальних виплат, а в інших їх визначення віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначення порядку та розмірів соціальних виплат віднесено до відання Кабінету Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 визначено, що Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено, що у 2015 році норми і положення статтей 14, 22, 37 та 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2015 рік.

Пунктом 11 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» установлено, що у 2016 році норми і положення статтей 14, 22, 37 та 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» застосовуються у порядку та розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2016 рік.

Вказані норми Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» неконституційними не визнавалась та їх дія у протягом періоду спірних відносин не зупинялась.

Таким чином, оскільки Законом України Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Законом України Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено окремий порядок застосування норм і положень статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» то вони підлягають застосуванню з урахуванням цього порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету» від 06.07.2011 року № 745, яка набрала чинності 23.07.2011 року, встановлено, що у осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір пенсії по інвалідності не може бути нижче: інвалідам війни з числа солдатів і матросів строкової служби І групи у розмірі 120 відсотків, ІІ групи 110 відсотків, ІІІ групи 105 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; інвалідам з числа єфрейторів (старших солдатів) і сержантів, старших матросів строкової служби у розмірі 110 відсотків, з числа прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб молодшого начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ і державної пожежної охорони 120 відсотків, а з числа осіб офіцерського складу та осіб начальницького складу (крім молодшого) органів внутрішніх справ і державної пожежної охорони 130 відсотків відповідних мінімальних розмірів пенсій, передбачених для інвалідів з числа солдатів і матросів строкової служби;

Постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року № 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення» з 1 січня 2012 року визначення мінімального розміру пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не змінено (у відсотках від прожиткового мінімуму).

Враховуючи загальні правила дії норм права у часі, тобто те, що Закон України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» та Закон України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» були прийняті пізніше ніж Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також те, що постанова Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 року №1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», якою визначено механізм обчислення пенсії, щодо якої виник спір, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що саме положення Закону України «Про Державний бюджет України» та постанова Кабінету Міністрів України», якою визначено механізм обчислення пенсії підлягають пріоритетному застосуванню до спірних відносин.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1, як інвалід війни ІІ групи, якому нараховується пенсія з урахуванням вимог ст.ст.21,22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не підпадає під дію положень статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції від 04.04.2006 року), відповідно до якої особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 12 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом і які є ветеранами війни, та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пенсії по інвалідності підвищуються в порядку і на умовах, передбачених зазначеним Законом, оскільки враховуючи розрахунок розміру пенсійної виплати позивача, вимоги цієї статті відповідачем виконуються.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи позивача щодо застосування до спірних відносин статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в редакції станом на 25 березня 1996 року, оскільки з 04.04.2006 року вказана позивачем редакція цієї статті була змінена.

Отже позов в зазначеній частині вимог не підлягає задоволенню з інших підстав.

Враховуючи те, що судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних відносин положення статтей 99, 100 КАС України, проте прийнято правильне по суті рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо перерахунку та виплати йому пенсії за період з 01 січня 2014 року по 31 серпня 2015 року, включно, та залишити позов в цій частині без розгляду. В іншій частині постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись пунктом 1, 4 частини 1 статті 198, статтями 200, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року у справі № 196/231/16-а (2-а/196/15/2016) скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 щодо визнання протиправними та зобовязання управління Пенсійного фонду України в Царичанському районі Дніпропетровської області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 по інвалідності не у відповідності до вимог статті 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (в редакції Законів №456/95 - ВР від 23.11.1995 року виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з нарахуванням підвищення по інвалідності у відповідності до статті 25 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за період з 01 січня 2014 року по 31 серпня 2015 року, включно, та позов у цій частині залишити без розгляду.

В іншій частині постанову Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2016 року у справі № 196/231/16-а (2-а/196/15/2016) залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений 08 липня 2016 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко