Справа № 807/207/15
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2016 р. Справа № 876/3791/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління МВС України в Закарпатській області на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління МВС України в Закарпатській області про визнання наказу протиправним, -

ВСТАНОВИЛА :

До Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, якою просив суд: 1. Визнати наказ начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області № 30 від 14 січня 2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБОЗ України в Закарпатській області в частині звільнення із посади начальника відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_1, - неправомірним; 2. Зобов'язати начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області поновити ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ, на посаді начальника відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС України в Закарпатській області; 3. Зобов'язати начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за встановленими нормами за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що працював на посаді начальника відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС у Закарпатській області з квітня 2013 року, працівником органів внутрішніх справ з 2004 року. Відповідно до наказу № 30 від 14 січня 2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБОЗ УМВС України в Закарпатській області" був звільнений з роботи. Дане звільнення вважає незаконним та просить суд визнати вищевказаний наказ в частині звільнення із займаної посади начальника відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_1 протиправним. Зокрема, зазначив, що у липні 2014 року отримав чергове звання майора міліції, що в свою чергу передбачає наявність у нього високих показників у роботі. Крім того, вказує на те, що формулювання "відсутність показників" взагалі не використовується в законодавстві. Позивач зазначає, що логічним є висновок, про те, що у разі відсутності показників - у державі відсутні правопорушення. Позивач також зазначив, що про проведення службового розслідування не був повідомлений, а відтак не міг надати об'єктивні дані щодо виявлення злочинів та корупційних правопорушень працівниками відділу, який очолював позивач.

Оскаржуваною постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.04.2016 року - задоволено позовну заяву.

У поданій апеляційній скарзі відповідач просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що Наказом УМВС України в Закарпатській області № 30 від 14 січня 2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБОЗ УМВС України в Закарпатській області" - ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС України в Закарпатській області за незадовільну організацію оперативно-розшукової та агентурно-оперативної роботи, ігнорування рішень оперативних нарад щодо виправлення становища, систематичне невиконання вимог вказівки МВС України від 06 травня 2008 року № 479, що призвело до відсутності практичних результатів роботи протягом дванадцяти місяців 2014 року. 15 січня 2015 року позивач звернувся до начальника УМВС України в Закарпатській області з рапортом про проведення по даному факту службової перевірки. 23 січня 2015 року було призначено службове розслідування. 17 лютого 2015 року було затверджено висновок службового розслідування за результатами розгляду рапорту начальника відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС ОСОБА_1. Висновком службового розстеження встановлено, що всі опитані працівники (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9) у ході службового розслідування підтвердили, що в період з жовтня по грудень 2014 року ОСОБА_1 керівництво відділом не здійснював. Він отримував та розглядав кореспонденцію, однак хід виконання поставлених завдань не контролював, оперативні наради відділу не організовував. Не вживав на протязі дев'яти місяців 2014 року належних заходів по виявленню, документуванню та знешкодженню учасників ОЗГ. Жоден з опитаних працівників не підтвердив факту надання керівництвом УБОЗ УМВС вказівки підпорядковувати працівників відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС безпосередньо ОСОБА_10, усунувши таким чином від керівництва ОСОБА_1.

Сторони по справі належним чином судом були повідомлені, однак з невідомих для суду причин не з'явилися в зал судового засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що Пункт 2.13 Інструкції, що затверджена наказом МВС України від 25 травня 2006 року за № 530 на яку посилається автор довідки, передбачає скорочення граничних строків зберігання документів у підрозділах діловодства (архівах), і таке скорочення може здійснюватися при ліквідації органу, установи, у разі загрози втрати документів або їх пошкодження, тобто таке скорочення граничних строків є правом, а не обов'язком і тому, при наявності відповідного судового спору щодо протиправності рішення суб'єкта владних повноважень, і у випадку заперечення адміністративного позову, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а відтак й правомірності оскаржуваного рішення.

Крім того, якщо припустити, що відповідачем було проведено службове розслідування відповідно до наказу Управління МВС України в Закарпатській області від 12 січня 2015 року за № 13 "Про призначення службового розслідування", то відповідачем не спростовано позицію позивача щодо порушення прав останнього під час проведення службового розслідування, а саме з приводу: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України (пункт 6.3 Інструкції).

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 14 січня 2015 року за № 30 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБОЗ УМВС України в Закарпатській області" за неналежне виконання функціональних обов'язків, незадовільну організацію оперативно-розшукової діяльності та агентурно-оперативної роботи підпорядкованого відділу, ігнорування рішень оперативних нарад щодо виправлення становища, а також систематичне не виконання вимог вказівки МВС України від 06 травня 2008 року № 479 "Про пріоритетні напрями оперативно-службової діяльності спецпідрозділів БОЗ МВС України", що призвело до відсутності практичних результатів роботи протягом дванадцяти місяців 2014 року з викриття організованих злочинних груп з корумпованими зв'язками, в тому числі відсутності кримінальних та адміністративних корупційних правопорушень, учинених державними службовцями 1-4-ї категорії, а також суддями, майора міліції ОСОБА_1, начальника відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС України в Закарпатській області відповідно до статті 12 пункту 6 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України звільнено із займаної посади . У наказі зафіксовано, що проведеним розслідуванням встановлено, що начальник відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС України в Закарпатській області майор міліції ОСОБА_1 систематично не виконував вимоги вказівки МВС України від 06 травня 2008 року № 479 "Про пріоритетні напрями оперативно-службової діяльності спецпідрозділів БОЗ МВС України" та самоусунувся від виконання своїх функціональних обов'язків, в результаті чого, не забезпечив виконання вимог керівництва щодо організації оперативно-службової роботи відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС у напрямку викриття та документування ОГ і ЗО.

Представником відповідача на вимогу суду було надано суду наказ Управління МВС України в Закарпатській області від 12 січня 2015 року за № 13 "Про призначення службового розслідування". Відповідно до цього наказу - такий виданий за результатами оперативної наради 12 січня 2015 року в УБОЗ УМВС. Цим наказом вирішено провести службове розслідування за фактами неналежного виконання функціональних обов'язків окремими працівниками спецпідрозділу БОЗ по результатах оперативно-розшукової та агентурно-оперативної роботи відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС та відділу боротьби з легалізацією доходів ОЗГ УБОЗ УМВС протягом дванадцяти місяців 2014 року.

Матеріали службового розслідування та відповідний висновок такого розслідування (відповідно до наказу Управління МВС України в Закарпатській області від 12 січня 2015 року за № 13 "Про призначення службового розслідування") відповідач суду не надав у зв'язку із знищенням таких .

Натомість відповідачем була надана суду довідка, у якій зазначено, що у зв'язку із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування органів внутрішніх справ" на підставі Наказу МВС України від 14 квітня 2015 року № 431 "Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ" передбачено ліквідацію підрозділу УБОЗ УМВС України в Закарпатській області. У відповідності до пункту 2.13 Інструкції, що затверджена наказом МВС України від 25 травня 2006 року за № 530 (Скорочення граничних строків зберігання документів у підрозділах діловодства (архівах) може здійснюватися при ліквідації органу, установи, у разі загрози втрати документів або їх пошкодження) Експертною комісією УБОЗ УМВС при ліквідації прийнято рішення про скорочення термінів зберігання та знищення справ зі службовими розслідуваннями по працівниках УБОЗ УМВС України в Закарпатській області, про що складений відповідний акт УБОЗ УМВС України в Закарпатській області про відбирання та знищення окремих документів і справ від 17 серпня 2015 року .

Суд вважає за необхідне зауважити, що саме 17 серпня 2015 року судом оголошувалася перерва з метою надання можливості представнику відповідача надати суду докази, що зафіксовано в журналі судового засідання . 12 лютого 2015 року позивачем було подано рапорт про звільнення його з органів внутрішніх справ України за власним бажанням у зв'язку із сімейними обставинами з 16 лютого 2015 року .

Відповідно до наказу управління МВС України в Закарпатській області від 13 лютого 2015 року за № 24 о/с майора міліції ОСОБА_1 відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із постановленням на військовий облік) за пунктом 64 "ж" (за власним бажанням) з 16 лютого 2015 року .

Відповідно до статті 12 частини 1 пункту 6 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України від 22 лютого 2006 року за № 3460-IV (далі по тесту - Статут), на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися дисциплінарне стягнення, зокрема, звільнення з посади.

Відповідно до статті 14 частин 1, 5 Статуту, з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

Наказом МВС № 230 від 12 березня 2013 року був затверджена Інструкція про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (далі по тексту Інструкція).

Пунктом 6.3 Інструкції передбачені права особи РНС (особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України), стосовно якої проводиться службове розслідування. Зокрема це: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); відмовлятися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України. Забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Відповідно до статті 70 частини 4 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Відповідно до статті 71 частин 1 та 4 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд зауважує, що позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із даним адміністративним позовом 05 лютого 2015 року. 18 лютого 2015 року (після усунення недоліків позовної заяви), було відкрито провадження в адміністративній справі .

Відповідачем було отримано адміністративний позов із додатками 23 лютого 2015 року, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення .

Не дивлячись не те, що в провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебуває дана адміністративна справа, предметом якої є наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, відповідачем, як зазначає останній, були знищені документи, на підставі яких цей наказ мав прийматися.

Наказ Управління МВС України в Закарпатській області від 12 січня 2015 року за № 13 "Про призначення службового розслідування", який надано представником відповідача, не свідчить, що відповідачем були дотримані норми, зокрема, Статуту, щодо обов'язкового проведення службового розслідування. Наявність такого наказу свідчить лише про можливий намір провести таке службове розслідування. Відповідачем не надано суду доказів щодо реалізації цього наказу, зокрема, таким доказом міг бути відповідний висновок, що складається за результатами службового розслідування.

Щодо довідки, що надана відповідачем та містить інформацію про знищення справ зі службовими розслідуваннями по працівниках УБОЗ УВМС України в Закарпатській області, то Закарпатський окружний адміністративний суд вважає за необхідне вказати наступне. Пункт 2.13 Інструкції, що затверджена наказом МВС України від 25 травня 2006 року за № 530 на яку посилається автор довідки, передбачає скорочення граничних строків зберігання документів у підрозділах діловодства (архівах), і таке скорочення може здійснюватися при ліквідації органу, установи, у разі загрози втрати документів або їх пошкодження, тобто таке скорочення граничних строків є правом, а не обов'язком і тому, при наявності відповідного судового спору щодо протиправності рішення суб'єкта владних повноважень, і у випадку заперечення адміністративного позову, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Тобто відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а відтак й правомірності оскаржуваного рішення.

Крім того, якщо припустити, що відповідачем було проведено службове розслідування відповідно до наказу Управління МВС України в Закарпатській області від 12 січня 2015 року за № 13 "Про призначення службового розслідування", то відповідачем не спростовано позицію позивача щодо порушення прав останнього під час проведення службового розслідування, а саме з приводу: отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; брати участь у службовому розслідуванні, у тому числі давати усні чи письмові пояснення, робити заяви, в установленому порядку подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; висловлювати письмові зауваження щодо об'єктивності та повноти проведення службового розслідування, дій або бездіяльності службової особи (осіб), яка(і) його проводить(ять); за письмовим рапортом ознайомлюватися з висновком службового розслідування, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, у частині, яка її стосується, крім випадків, визначених законодавством України; оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки і в порядку, що визначені законодавством України (пункт 6.3 Інструкції).

Відповідно до статті 19 частини 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України

Відповідно до статті 2 частини 3 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Вищевказані критерії відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не були дотримані.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що звільнення позивача з органів внутрішніх справ у запас за пунктом 64 підпунктом "ж" (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ України, не має правового значення для визнання наказу начальника Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області № 30 від 14 січня 2015 року "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників УБОЗ УМВС України в Закарпатській області" в частині звільнення із займаної посади начальника відділу боротьби з корупцією УБОЗ УМВС України в Закарпатській області ОСОБА_1 протиправним.

А тому висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів прийшла до висновку, що судом першої інстанції, при винесені оскаржуваної постанови вірно дано правову оцінку обставинам справі та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 200 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління МВС України в Закарпатській області - залишити без задоволення.

постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.04.2016 року у справі № 807/207/15 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар