Справа № 805/1103/16-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 р. Справа №805/1103/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 13-31

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Маковецькій О.О.,

за участю:

представника позивача - Степанова Є.Л.,

представника відповідача - Кравченка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сади Донбасу" до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання вимоги нечинною, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сади Донбасу", звернулося до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому просить суд визнати нечинною вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 5 січня 2016 року № Ю-218-23 в сумі 403 680,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

14 січня 2016 року позивач отримав поштою спірну вимогу. Зауважень стосовно сум нарахованих відповідачем зобов'язань з єдиного соціального внеску (ЄСВ) у позові не викладено, але спірну вимогу товариство вважає протиправною, враховуючи наступне.

Вказаний документ містить вимогу відповідача щодо сплати товариством недоїмки з ЄСВ за період після 14 квітня 2014 року. Враховуючи приписи п. 9-4 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI, товариство є звільненим від виконання своїх обов'язків (як платника єдиного внеску) у період з 14 квітня 2014 року і до закінчення антитерористичної операції, так як Костянтинівська ОДПІ, на обліку якої знаходиться позивач, знаходиться в населеному пункті, що належить до території проведення антитерористичної операції (АТО).

Позивач зазначає, що з 2000 року його місцезнаходженням було м. Донецьк, 23 вересня 2015 року у зв'язку із проведенням АТО підприємство позивача переміщено на підконтрольну територію - до с. Полтавки Костянтинівського району Донецької області.

З метою врегулювання спору позивач звертався до Донецької Торгово-промислової палати України задля засвідчення останньою настання обставин непереборної сили для товариства у зв'язку із початком проведення АТО, отримав сертифікати про засвідчення форс-мажорних обставин зі сплати податку на доходи фізичних осіб і військовий збір починаючи з 17 травня 2014 року і понині, зі сплати податку на додану вартість за червень 2014 року та за липень 2014 року у строки до 31 липня 2014 року та до 31 серпня 2014 року.

На звернення позивача до Донецької Торгово-промислової палати України щодо засвідчення форс-мажорних обставин зі сплати єдиного соціального внеску, товариству відмовлено з тих мотивів, що відповідно до чинного законодавства не має необхідності в отриманні Сертифікату про настання обставин непереборної сили для звільнення платників єдиного внеску, що розташовані у зоні АТО, при звільненні від виконання обов'язків з ЄСВ, оскільки таке звільнення платників від зазначеного обов'язку прямо закріплено в нормах закону.

На підставі наведеного позивач просить суд визнати спірну вимогу нечинною (а.с. 4-10).

Представник позивача до суду з'явився, наполягав на задоволені позову з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача до суду з'явився, заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених у письмових запереченнях, наявних в матеріалах справи (а.с. 55-57), в яких зазначено наступне.

Інспекція не заперечує факт того, що недоїмка у спірній вимозі складається з нарахувань ЄСВ за період, що виник після 14 квітня 2014 року; зазначає, що до суми спірної вимоги включені нарахування, термін сплати за якими сплинув у період з 20 березня 2015 року по 21 грудня 2015 року. Як зауважує відповідач, позивач на підтвердження обставин непереборної сили та звільнення від виконання обов'язку платника єдиного внеску не надав Сертифікат Торгово-промислової палати, обов'язковість надання якого передбачена чинним законодавством, а надав лише лист Торгово-промислової палати. Крім цього, заява про звільнення від виконання товариством обов'язків, зокрема, зі сплати ЄСВ, подана позивачем до інспекції лише 3 березня 2016 року, тобто, після прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги. Крім цього, чинним законодавством не скасовано обов'язку контролюючого органу виставляти вимоги платникам ЄСВ, які мають недоїмку на кінець місяця. Отже, спірна вимога є правомірною.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сади Донбасу", зареєстровано в якості юридичної особи 16 лютого 2000 року, , місцезнаходження позивача станом на час розгляду справи: 85172, Донецька область, Костянтинівський район, село Полтавка, вулиця Юбілейна, будинок 38, перебуває на обліку в Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області, про що міститься інформація у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 78-79). У поясненнях позивача та у текстах Сертифікату та листа Торгово-промислової палати зазначено, що до переміщення на підконтрольну владі України територію (до 23 вересня 2015 року) товариство розташовувалось у м. Донецьк, вул. Артема, 74 (а.с. 4-10, 17, 18).

5 січня 2016 року відповідачем сформовано вимогу № Ю-218-23 про сплату позивачем заборгованості з єдиного соціального внеску (недоїмки) в сумі 403 680,28 грн, яка виникла станом на 31 грудня 2015 року (а.с. 14).

Як встановлено під час розгляду справи, період виникнення недоїмки - з лютого по листопад 2015 року, що підтверджується поясненнями сторін, карткою особового рахунку позивача, розрахунком суми вимоги.

Не погодившись із вимогою, позивач, скориставшись досудовим порядком врегулювання спору, звернувся до ГУ ДФС у Донецькій області зі скаргою, а не отримавши відповіді про її задоволення, - до ДФС України (а.с. 19-21).

6 квітня 2016 року ДФС України прийнято рішення № 7526/6/99-99-10-01-07-25, яким скаргу товариства залишено без задоволення (а.с. 22).

Не погодившись із таким рішенням, позивач 15 квітня 2016 року звернувся до суду із позовом про оскарження спірної вимоги, тобто, у строк, передбачений ч. 4 ст. 99 КАС України (а.с. 45).

При вирішенні справи суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 8 липня 2010 року (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 цього Закону, єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI (тут і надалі - Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI в редакції, чинної станом на час виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску є: роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у свідоцтві про державну реєстрацію її як підприємця), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Обов'язком платника єдиного внеску у розумінні положень Закону № 2464-VI є своєчасність, повність нараховування, обчислення та сплата єдиного внеску. Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у п.п. 1 (крім абз. 7), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 3) допускати посадових осіб органу доходів і зборів до проведення перевірки правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, а до проведення перевірки щодо достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню, та для призначення пенсій - посадових осіб органів Пенсійного фонду за наявності направлення та/або наказу про перевірку та посвідчення осіб, надавати їм передбачені законодавством документи та пояснення з питань, що виникають у процесі перевірки; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв'язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю; 5) надавати безоплатно застрахованій особі та на вимогу членів сім'ї померлої застрахованої особи відомості про заробітну плату (дохід), суму сплаченого єдиного внеску та інші відомості про застраховану особу, що подаються до органу доходів і зборів; 6) пред'являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі; 7) перевіряти під час прийняття на роботу наявність у фізичної особи посвідчення застрахованої особи; 8) повідомляти у складі звітності про прийняття на роботу фізичної особи, відомості про яку відсутні в Державному реєстрі або яка не пред'явила на вимогу платника єдиного внеску посвідчення застрахованої особи, та подавати необхідні відомості і документи для взяття на облік зазначеної особи; 9) отримувати в територіальному органі Пенсійного фонду посвідчення застрахованої особи в порядку, встановленому Пенсійним фондом, та видавати їх застрахованим особам; 10) повідомляти у складі звітності про зміну відомостей, що вносяться до Державного реєстру, про застраховану особу, на користь якої він сплачує єдиний внесок, у десятиденний строк після надходження таких відомостей; 11) у випадках, передбачених цим Законом і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, стати на облік в органі доходів і зборів як платник єдиного внеску; 12) виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом.

У відповідності до ч. 12 ст. 9 даного Закону єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до вимог ст. 25 цього Закону у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів та підлягають сплаті платником єдиного внеску протягом десяти робочих днів після надходження відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, сума недоїмки з єдиного внеску виникла в позивача у зв'язку з несплатою в строк, визначений ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI, нарахувань з ЄСВ за лютий-листопад 2015 року, що узгоджується з відомостями картки особового рахунку позивача та визнається сторонами у справі (зв. бік а.с. 55, а.с. 58-60).

Разом із цим, згідно п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI, тимчасово на період дії особливого правового режиму, визначеного Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася (або проводиться) антитерористична операція, норм статей 25 ("Заходи впливу та стягнення") і 26 ("відповідальність за порушення цього Закону) цього Закону.

Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення Ради національної безпеки України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції (АТО) на території Донецької і Луганської областей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року № 1669-VII період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, зазначено м. Костянтинівка, де зареєстрований та здійснює свої повноваження відповідач.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року було зупинено дію Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, проте, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/18327/14 від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року, Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1079-р від 5 листопада 2014 року визнано нечинним.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України по даній справі зупинено виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 січня 2015 року та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 2 квітня 2015 року до розгляду касаційної скарги Кабінету Міністрів України у Вищому адміністративному суду України.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 року діяло у період з 30 жовтня 2014 року по 4 листопада 2014 року та у період з 2 квітня 2015 року по 27 квітня 2015 року. Відповідно, станом на час прийняття спірної вимоги (5 січня 2016 року) факт знаходження населених пунктів, зазначених у вказаному у Розпорядженні № 1053-р Переліку (в тому числі, м. Костянтинівка) у певні періоди часу (лютий-листопад 2015 року) на території, де проводилась антитерористична операція - є встановленим.

Крім цього, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р, яким визнано такими, що втратили чинність Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079, затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, у якому, серед інших населених пунктів, є м. Костянтинівка, де знаходиться та здійснює свої повноваження відповідач.

Як вже зазначалося судом, відповідно до п. 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464-VI (в редакції, що діяла у період виникнення спірної суми боргу, тобто, до 31 грудня 2015 року), платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються. Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем 3 березня 2016 року отримано заяву позивача від 2 березня 2016 року про звільнення товариства від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (зокрема, від обов'язку своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок) на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції (а.с. 98).

Суд зазначає, що приписи п. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI не ставлять факт звільнення платника від обов'язку зі сплати єдиного внеску у залежність від часу подання відповідної заяви (після прийняття спірної вимоги або до її прийняття), а прямо встановлює, що така заява подається у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Тобто, зобов'язання з виконання обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI, що виникли у період проведення АТО, можуть бути покладені на платника лише після встановлення факту неподання вищезазначеної заяви до податкового органу до закінчення терміну тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Суд зазначає, що станом на день розгляду даної справи судом (5 липня 2016 року) АТО триває, як тривала і станом на 5 січня 2016 року (дата прийняття спірної вимоги).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідачем всупереч приписам абз. 4 п. 9-4 розділу VIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 2464-VI проігнорована заява позивача про звільнення товариства від виконання обов'язків, передбачених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VІ.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо необхідності подання до ДПІ сертифікату Торгово-промислової палати, який має підтверджувати настання для платника податків (та єдиного внеску) обставин непереборної сили, оскільки приписами п. 9-4 розділу VIII "Прикінцевих та перехідних положень" Закону № 2464-VI не вимагається надання такого документу для звільнення платника від сплати ЄСВ; зазначеним пунктом передбачене лише подання до органу фіскальної служби заяви, складеної в довільній формі. Посилання у вказаному пункті на порядок списання недоїмки, передбачений Податковим кодексом, стосується лише здійснення самої процедури/порядку списання недоїмки (чого у межах даної справи позивач не вимагає), а підтвердженням існування підстав для звільнення платника від сплати ЄСВ відповідно до зазначеного пункту є виключно знаходження платника на обліку в органах фіскальної служби, що розташовані на території населених пунктів, визначених відповідним переліком, де проходить АТО, та подання таким платником відповідної заяви до органу фіскальної служби.

Крім цього, суд зазначає, що позивач звертався з приводу отримання Сертифікату про настання форс-мажорних обставин для сплати ЄСВ, але отримав листи від 11 березня 2015 року та від 9 червня 2016 року, аргументовані непередбаченістю видачі такого сертифікату, при цьому позивач має Сертифікат торгово-промислової палати України № 2853 про засвідчення форс-мажорних обставин у період з 17 травня 2014 року зі сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору (а.с. 18), в якому зазначено, що дату закінчення періоду форс-мажорних обставин встановити неможливо, тобто станом на сьогоднішній день вони тривають.

Таким чином, спірна вимога про зобов'язання позивача сплатити недоїмку з ЄСВ в розмірі 403 680,28 грн (що включає нарахування з ЄСВ за лютий-листопад 2015 року, тобто, за період, який виник після початку проведення АТО (14 квітня 2014 року) і до 31 грудня 2015 року - є неправомірною.

Суд не погоджується із доводами відповідача щодо правомірності цієї вимоги з підстав того, що її прийняття не заборонено чинним законодавством, враховуючи наступне.

Як встановлено судом спірна вимога сформована 5 січня 2016 року відповідачем та стосується сплати позивачем заборгованості з єдиного соціального внеску, яка виникла за період з лютого по листопад 2015 року, відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», яка визначає заходи впливу на платників та стягнення. За положеннями абз. 2 ч. 1 цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями ч. 4 цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відсутність (відстрочення в силу закону) обов'язку платника щодо сплати внесків у період з 14 квітня 2014 року по 1 січня 2016 року унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги.

Крім цього, приймаючи таку вимогу та направляючи її для виконання платнику ЄСВ, звільненому від виконання обов'язків щодо сплати цього внеску, від останнього фактично вимагається виконати дії, від виконання яких останній звільнений. Зокрема, згідно ч.ч. 4 та 5 ст. 25 Закону № 2464-VІ вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі неузгодження платником внеску з органом доходів і зборів заборгованості з єдиного внеску платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку. У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки. Вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Тобто, така вимога може бути пред'явлена у будь-який момент до виконання у примусовому порядку до органів державної виконавчої служби та виконана цією службою.

З огляду на вищенаведене, вимога Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ю-218-23 від 5 січня 2016 року в сумі 403 680,28 грн є протиправною та такою, що порушує права позивача.

У той же час суд зазначає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права у вигляді визнання спірної вимоги нечинною з огляду на наступне.

Згідно з пп. 10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України 20 травня 2013 року № 7 в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Пунктом 6 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, передбачено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо, зокрема, вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується чи змінюється судом.

Тобто, суду надано право таку вимогу скасовувати.

Відповідно, вимога Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) № Ю-218-23 від 5 січня 2016 року в сумі 403 680,28 грн підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем при зверненні до суду із даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 6 055,23 грн (а.с. 65).

Беручи до уваги наведене вище, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 6 055,23 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7-11, 17-20, 69-72, 86, 94, 98, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Сади Донбасу" до Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання нечинною вимоги - задовольнити.

Скасувати вимогу Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 5 січня 2016 року № Ю-218-23 про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю "Сади Донбасу" боргу (недоїмки) на суму 403 680,28 грн.

Стягнути з бюджетних асигнувань Костянтинівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області () судові витрати у сумі 6 055 (шість тисяч п'ятдесят п'ять) гривень 23 копійки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сади Донбасу" ().

Постанова складена у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 5 липня 2016 року в присутності представників сторін.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд в порядку, визначеному ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складений та підписаний 11 липня 2016 року.

Суддя Волгіна Н.П.