Справа № 826/15536/15
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 липня 2016 року №826/15536/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Літвінової А.В., суддів Келеберди В.І., Мазур А.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомКиївської обласної організації профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства
до треті особиКабінету Міністрів України Професійна профспілка працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України (третя особа-1) Державне агентство автомобільних доріг України (третя особа-2)
провизнання протиправними дій та зобов'язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська обласна організація профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Професійна профспілка працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України, Державне агентство автомобільних доріг України, в якому просить:

- визнати протиправними дії Кабінету Міністрів України щодо невиконання вимог протоколу №5 засідання примирної комісії з розгляду колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України;

- зобов'язати Кабінет Міністрів України на виконання вимог протоколу №5 засідання примирної комісії з розгляду колективного трудового спору (конфлікту) від 04.06.2015 та пункту 2 угоди про вирішення другої вимоги колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України затвердити відповідну постанову «Деякі питання використання у 2015 році коштів, залучених у попередні роки під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг» з переліком об'єктів будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування державного і місцевого значення та обсяги їх фінансування за кредитами, залученими під державні гарантії Державною службою автомобільних доріг.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Кабінетом Міністрів України безпідставно не виконано пункт 2 угоди про вирішення другої вимоги колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України від 04.06.2015 шляхом затвердження постанови «Деякі питання використання у 2015 році коштів, залучених у попередні роки під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг» з переліком об'єктів будівництва, реконструкції, капітального та поточного ремонту автомобільних доріг загального користування державного і місцевого значення та обсяги їх фінансування за кредитами, залученими під державні гарантії Державною службою автомобільних доріг.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про те, що Київська обласна організація профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства не є стороною спірних правовідносин, оскільки угода про вирішення другої вимоги колективного трудового спору (конфлікту) укладена між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України. При цьому, останнім наголошено, що Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 17.06.2015 №498 «Деякі питання використання у 2015-2017 роках коштів, залучених у попередні роки під державні гарантії Державним агентством автомобільних доріг», а Національною службою посередництва і примирення прийнято розпорядження від 08.06.2015 №134-р «Про реєстрацію колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України», яким знято з реєстрації колективний трудовий спір (конфлікт) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України, зареєстрований розпорядженням від 09.10.2014 №171-р, як вирішений.

Розгляд справи №826/15536/15 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, постановою президії центрального комітету Професійної спілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України прийнято постанову від 23.09.2014 №П-16-1 «Про виникнення колективного трудового спору (конфлікту) на національному рівні з Кабінетом Міністрів України та Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України», згідно з пунктом 1 якої постановлено Профспілці працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України вступити в колективний трудовий спір на національному рівні з Кабінетом Міністрів України.

Листами від 24.09.2014 №140 та від 25.09.2014 №142 Центральним комітетом Профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України проінформовано голову Національної служби посередництва і примирення та Кабінет Міністрів України про виникнення трудового спору (конфлікту) на національному рівні з Кабінетом Міністрів України та Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України.

На підставі викладеного, Національною службою посередництва і примирення прийнято розпорядження від 09.10.2014 №171-р «Про реєстрацію колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України».

Згідно з протоколом №5 засідання примирної комісії з розгляду колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України від 04.06.2015, на вказаному засіданні, зокрема, вирішено підписати угоду про вирішення другої вимоги колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України та рішення примирної комісії з розгляду колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, укладено угоду про вирішення другої вимоги у колективному трудовому спорі (конфлікті) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України від 04.06.2015, у відповідності до пункту 2 якої визначено, що урядова сторона зобов'язується забезпечити колективи дорожніх підприємств об'ємами робіт та їх фінансування відповідно до планових показників 2015 року та у першочерговому порядку спрямувати кошти, залучені у попередні роки під державні гарантії, на оплату заборгованості за виконані у минулі роки ремонтно-будівельні роботи в сумі 1 573,8 млн. грн. та на оплату співфінансування за контрактами з міжнародними фінансовими організаціями в сумі 244,5 млн. грн.

Стверджуючи про протиправне невиконання відповідачем протоколу №5 засідання примирної комісії з розгляду колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України від 04.06.2015 в частині забезпечення колективів дорожніх підприємств об'ємами робіт та їх фінансування відповідно до планових показників 2015 року та у першочерговому порядку спрямування коштів, залучених у попередні роки під державні гарантії, на оплату заборгованості за виконані у минулі роки ремонтно-будівельні роботи в сумі 1 573,8 млн. грн. та на оплату співфінансування за контрактами з міжнародними фінансовими організаціями в сумі 244,5 млн. грн., а також вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові і організаційні засади функціонування системи заходів по вирішенню колективних трудових спорів (конфліктів) і спрямований на здійснення взаємодії сторін соціально-трудових відносин у процесі врегулювання колективних трудових спорів (конфліктів), що виникли між ними, є Закон України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)».

У відповідності до статті 2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», колективний трудовий спір (конфлікт) - це розбіжності, що виникли між сторонами соціально-трудових відносин, щодо: а) встановлення нових або зміни існуючих соціально-економічних умов праці та виробничого побуту; б) укладення чи зміни колективного договору, угоди; в) виконання колективного договору, угоди або окремих їх положень; г) невиконання вимог законодавства про працю.

Сторонами колективного трудового спору (конфлікту) на національному рівні є наймані працівники однієї або декількох галузей (професій) чи профспілки або їх об'єднання чи інші уповноважені найманими працівниками органи та всеукраїнські об'єднання організацій роботодавців або Кабінет Міністрів України (стаття 3 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»).

Про виникнення колективного трудового спору (конфлікту) орган, який представляє інтереси найманих працівників або профспілки, зобов'язаний у триденний строк письмово проінформувати роботодавця, місцевий орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням підприємства та Національну службу посередництва і примирення (частина друга статті 6 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)»).

У силу приписів статті 9 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)», сторони колективного трудового спору (конфлікту) зобов'язані надавати примирній комісії інформацію, необхідну для ведення переговорів.

Члени примирної комісії не мають права розголошувати відомості, що є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Колективні трудові спори (конфлікти) розглядаються виробничою примирною комісією у п'ятиденний, галузевою та територіальною примирними комісіями - у десятиденний, примирною комісією на національному рівні - у п'ятнадцятиденний строк з моменту утворення комісій. За згодою сторін ці строки можуть бути продовжені.

Рішення примирної комісії оформляється протоколом та має для сторін обов'язкову силу і виконується в порядку і строки, які встановлені цим рішенням.

Після прийняття рішення щодо вирішення колективного трудового спору (конфлікту) примирна комісія припиняє свою роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом №5 засідання примирної комісії з розгляду колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України від 04.06.2015 вирішено підписати угоду про вирішення другої вимоги колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України та рішення примирної комісії з розгляду колективного трудового спору (конфлікту) між Профспілкою працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, сторонами вказаного трудового спору (конфлікту) є Профспілка працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінет Міністрів України.

З огляду на викладене слід зазначити, що приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до пункту 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачем є, зокрема, особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду.

З вказаних правових норм вбачається, що особа може звернутися до адміністративного суду з позовом про визнання неправомірними дій суб'єкта владних повноважень лише в тому випадку, якщо такі дії безпосередньо впливають на її права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Тобто, особа наділена правом оскаржити до суду не будь-які дії суб'єкта владних повноважень, які на її думку, були вчинені з порушенням вимог закону, а лише ті, що мають безпосереднє відношення до особи, яка подала адміністративний позов.

Таким чином, звертаючись до суду з позовом про оскарження дій Кабінету Міністрів України, Київська обласна організація профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства зобов'язана була зазначити не лише в чому полягали неправомірні, на її думку, дії відповідача, а й чим такі дії порушують її права та інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Як було зазначено вище, сторонами вказаного трудового спору (конфлікту) є Профспілка працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України та Кабінет Міністрів України, а, отже, право на оскарження дій Кабінету Міністрів України у разі незгоди з діями останнього належить Профспілці працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України, як стороні трудового спору (конфлікту), учасником якого позивач не є.

Вищий адміністративний суд України в інформаційному листі від 01.06.2010 №781/11/13-10 зазначає, що звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги (неналежний позивач), є підставою для відмови у задоволенні такого позову оскільки права, свободи чи інтереси цієї особи у сфері публічно-правових відносин не порушено.

При цьому, Кодекс адміністративного судочинства України не містить положень, які б давали позивачу право звертатися до суду з вимогою щодо зобов'язання суб'єкта владних повноважень вчинити в інтересах позивача певні дії, спрямовані на захист прав, порушення яких на момент постановлення судового рішення не відбулося.

У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про те, що Київська обласна організація профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства є неналежним позивачем за даними позовними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Літвінова А.В.

Судді Келеберда В.І.

Мазур А.С.