Справа № 820/9482/15
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 р. Справа № 820/9482/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Спаскіна О.А.

Суддів: Сіренко О.І. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2015р. по справі № 820/9482/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАМЕЯ"

до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області , Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АРАМЕЯ" (далі- позивач, ТОВ «АРАМЕЯ») звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі-відповідач 1 , ДПІ у Московському районі м. Харкова, Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - відповідач 2, Житомирська ОДПІ), в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення від 06.07.2015 р. № , від 06.07.2015 р. № , які прийняті на підставі висновків акту перевірки № 3655/06-25-22-01/37390540 від 22.06.2015 р.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАМЕЯ" до Державної податкової інспекції у Московському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Скасовано податкові повідомлення - рішення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області № від 06.07.2015 року та № від 06.07.2015 року.

Стягнуто з Державного бюджету України (р/р 4011, отримувач: УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, код 37999628, МФО 851011, банк ГУДКСУ у Харківській області) на користь ТОВ "АРАМЕЯ" (, адреса: 61001, м. Харків, проспект Московський, буд. 67) судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 копійок).

Відповідач 2, не погодившись з даною постановою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначену постанову суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права. Вважає, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на цілком законних підставах та відповідають чинному законодавству, у зв'язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлені своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч.4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України. не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.195 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, ТОВ "АРАМЕЯ" пройшло передбачену законом процедуру державної реєстрації та набуло статусу юридичної особи з ідентифікаційним кодом 37390540, взято на податковий облік і станом на час проведення перевірки перебувало на обліку в Житомирській ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області. В подальшому місце офіційної реєстрації змінено на м. Харків (а.с. 29-34 т. 3).

Фахівцями відповідача Житомирської ОДПІ ГУ ДФС у Житомирській області на підставі направлення від 09.05.2015 р. № 841, виданого Житомирською ОДПІ Головного управління Міндоходів у Житомирській області, головним державним ревізором - інспектором відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту Житомирської ОДПІ ГУ Міндоходів у Житомирській області, інспектором податкової та митної справи 1 рангу Лещинським Віктором Андрійовичем, на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п.75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст.78, ст. 82 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), відповідно до наказу в.о. начальника Житомирської ОДПІ від 09.06.2015 р. № 1351 та відповідно до постанови від 21.04.2015 р. старшого слідчого з ОВС Першого відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у Харківській області підполковника податкової міліції Булах І.В. проведена позапланова виїзна перевірка ТОВ "АРАМЕЯ", (код за ), з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "Капітал X" (код за ) за період з 01.03.2015 року по 30.04.2015 року.

В ході перевірки контролюючим органом було встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р. (зі змінами та доповненнями), внаслідок чого підприємством завищено податковий кредит на суму 4081995 грн. в частині взаємовідносин з ТОВ "КАПІТАЛ Х" (код за ), в тому числі по періодам: березень 2015 р. - 2503796 грн. квітень 2015 р. - 1578199 грн. за березень 2015 р. по контрагенту ТОВ "КАПІТАЛ Х" зменшено рядок 19 - від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту в сумі 409020 грн., рядок 24 - сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 1307455 грн., донараховано податку на додану вартість в сумі - 787321 грн., за квітень 2015 року по контрагенту ТОВ "КАПІТАЛ Х" донараховано податок на додану вартість в сумі - 1578199 грн.

За результатами перевірки Житомирською ОДПІ складено акт № 3655 /06-25- 22-01/ 37390540 від 22.06.2015 р., на підставі висновків якого контролюючим органом відносно позивача прийнято податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 р., яким підприємству збільшено суму грошового зобов'язання з ПДВ на суму 2956900,00 грн., з яких за основним платежем 2365520,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 591380,00 грн. (а.с.124 т.1) та податкове повідомлення-рішення № від 06.07.2015 р., яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 1307455,00 грн.

Не погодившись з зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Як було встановлено під час розгляду справи, фактичною підставою для визначення позивачу суми грошового зобов'язання, слугували висновки податкового органу про те, що господарські операції між позивачем та контрагентом ТОВ "Капітал Х" у перевіряємий період не мають на меті реального настання правових наслідків.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог ТОВ «АРАМЕЯ» та недоведеності відповідачем правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень 14.1.36 ст.14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1 ст. 22 ПК України, об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Пунктом 200.1 ст. 200 вказаного Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, при складанні податкової звітності з метою правильного відображення господарської операції повинні враховуватись відповідні документи первинного обліку, а саме по зазначених операціях придбання результатів робіт (товарів) повинні бути в наявності як і акти виконаних робіт, так і результати таких виконаних робіт (товарів).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "АРАМЕЯ" у перевіряємий період мало господарські відносини із ТОВ "Капітал Х". В березні-квітні 2015 року ТОВ "Арамея" придбано в ТОВ «Капітал X» бензину автомобільного та палива дизельного на суму, що загалом складає 24491970.51 грн.. в т.ч ПДВ 4081995 грн. До складу податкового кредиту березня 2015 року за вказаною операцією з придбання товариством віднесено 2503796 грн. податку на додану вартість, до складу податкового кредиту квітня 2015 року віднесено 1578199 грн. податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 р. №996-XIV (далі - Закон України №996-XIV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; фінансова звітність - бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період.

Згідно до ст. 3 Закону України №996-XIV, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 Закону України №996-XIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Тобто, документальному підтвердженню підлягає одна із вищезазначених подій, і якщо дана подія оформлена первинним документом, що містить усі обов'язкові реквізити, визначені ч. 2. ст. 9 Закону України №996-XIV, то дана обставина є належним доказом реальності господарської операції.

Відповідно до вимог п. 1.2 ст. 1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Відповідно до пункту 2.1 зазначеного Положення, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення; господарські операції -це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи, за перевіряємий період між ТОВ "АРАМЕЯ" та ТОВ "КАПІТАЛ Х" були укладені договори поставки нафтопродуктів: №КХ-0007 від 01.03.2015р., №КХ-0062 від 06.03.20 1 5р., №КХ-0078 від 08.03.2015р., №КХ-0098 від 11.03.2015р., №КХ-0117 від 13.03.2015р., №КХ-0144 від 20.03.2015р., №КХ-0183 від 22.03.2015р., №КХ-0188 від 24.03.2015р., №КХ-0210 від 31.03.2015р., №КХ04-0005 від 01.04.2015р., №КХ04-0032 від 06.04.2015р., №КХ04-0042 від 10.04.2015р., №КХ04-0049 від 22.04.2015р. та додаткові угоди до них (а.с. 127-128, 134-135, 140-141, 146-147, 152-153, 158-159, 164-165, 170-171, 176-177, 182-183, 189-190, 195-196, 201-202 т. 1, а.с. 1-13 т. 2)

Згідно умов цих договорів, номенклатура, кількість, ціна товару та строки поставки визначаються сторонами у додаткових угодах до договору, які є невід'ємною частиною договору.

У відповідності до п. 4.2 договорів, товар поставляється покупцю партіями протягом поточного місяця за кількістю та ціною, визначеними у кожній додатковій угоді до договору на умовах: EXW резервуари нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт" і інших нафтобаз, що належать ПАТ "Дніпронафтопродукт" на правах власності або використовуються ними на підставі цивільно-правових договорів.

За погодженням сторін умови договорів викладені у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс".

На підтвердження реальності виконання умов договорів позивачем надано: акти приймання передачі нафтопродуктів, сертифікати відповідності, якими підтверджується якість товару, податкові накладні, виписані контрагентом позивача, листи від ТОВ "КАПІТАЛ Х" на адресу ТОВ "АРАМЕЯ" про знаходження придбаних товарів на зберіганні в ПАТ "Дніпронафтопродукт", договір №4420 від 29.12.2014 р. про зберігання нафтопродуктів на нафтобазах ПАТ "Дніпронафтопродукт", акти приймання - передачі наданих послуг по договору зберігання та протоколи узгодження ціни, договори перевезення з ПП "Капрайя" №2512-2/14 від 25.12.2014р, ТОВ "Кременчукнафтопродуктсервіс" №125 від 04.12.2014р. ТОВ "Еко-Вей" № Е11/14 від 25.12.2014р., ТТН за березень 2015 р. та акти прийому передачі виконаних робіт за договорами перевезення, форми № 13-НП - Журнал обліку надходження нафтопродуктів по кожній АЗС, форми № 17 НП - змінні звіти, в яких відображено дані про оприбуткування нафтопродуктів операторами АЗС позмінно в розрізі номенклатури та їх маси, договори оренди АЗС, акти приймання-передачі до договорів оренди АЗС, протоколи узгодження ціни.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що надані позивачем первинні документи у повній мірі розкривають зміст господарських операцій ТОВ "АРАМЕЯ", які мали реальний характер, призвели до зміни майнового стану учасників господарських відносин, а тому посилання податкового органу, на те, що подані платником документи не дозволяють встановити реальність виконання розглядуваних операцій та факт їх використання у господарській діяльності товариства, є помилковими.

Однак, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов такого висновку помилково, оскільки не врахував наступне.

Як вже зазначалося вище, перевіркою було з'ясовано, що постачання ТМЦ ТОВ "Арамея" у березні-квітні 2014 року здійснювалось ТОВ "Капітал X" за тринадцятьма ідентичними за змістом договорами.

Придбані нафтопродукти в зв'язку з відсутністю власного резервуарного парку для зберігання великих партій, передавались ТОВ "Арамея" на зберігання ПАТ "Дніпронафтопродукт" згідно договору зберігання від 29.12.2014 № 4420.

В підтвердження отримання послуг зберігання ТОВ "Арамея" надано акт приймання-передачі наданих послуг від 31.03.2015 № 03123, згідно з яким зберігач надав, а поклажодавець отримав послуги зберігання ПММ за березень 2015 року в сумі 30853,33 грн. в т.ч. ПДВ 6116,67 грн., за квітень 2015 року в сумі 43600 грн., в т.ч. ПДВ 7266,67 грн.

Однак з наданих товарно-транспортних накладних за березень 2015 року вбачається, що відпуск нафтопродуктів здійснювався з Кременчуцької, Одеської та Дунаєвецької нафтобаз.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ "Арамея", посилаючись на п.1.2. Договору зберігання, зазначає, що зберігач має право здійснювати відпуск товару зі складів третіх осіб, які знаходяться в договірних відносинах зі сторонами цього Договору. Таким чином, відповідно до вказаного пункту договору зберігання сторонами цього договору мають виступати ТОВ "Арамея", ПАТ "Дніпронафтопродукт", а також інші СГД, з якими укладені відповідні письмові договори.

Колегія суддів зауважує, що за приписами п.4.2. всіх перелічених вище договорів поставок сторони домовилися про поставку нафтопродуктів на умовах "ЕХW - резервуари нафтобази ПАТ" Дніпропронафтопродукт ".

Загальновідомо, що за правилами Інкотермс-2000, базис поставки ЕХW відповідає "франко-завод", що означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов'язання щодо поставки в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі тощо), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.

Зазначене свідчить, що сторони домовилися лише про місце виконання продавцем своїх зобов'язань щодо передачі нафтопродуктів у розпорядження покупця.

Разом з тим, позивачем не надано жодних належних доказів того, що Кременчуцька н/б, Одеська н/б ОДНП, Дунаєвецька н/б (договорів зберігання ПММ з даними базами підприємством не надано) були уповноважені ТОВ "Капітал X" щодо передачі конкретних видів і конкретних обсягів таких нафтопродуктів безпосередньо позивачу саме із резервуарів нафтобаз ПАТ "Дніпропронафтопродукт" на загальну суму 24 491 970,51 грн., в т.ч ПДВ 4 081 995 грн.

Складських документів, що свідчать про прийняття товару на склади зберігання, якими відповідно до товарно - транспортних накладних є Кременчуцька, Одеська та Дунаєвецька нафтобази та з яких безпосередньо відбувається відпуск нафтопродуктів, що належать ТОВ "Арамея" до перевірки товариством не надано.

Також не надано пояснення або документального підтвердження повідомлення ПАТ "Дніпронафтопродукт" поклажодавця (ТОВ "Арамея") щодо передання речі на зберігання іншій особі.

З матеріалів справи також вбачається, що доставка нафтопродуктів зі складів зберігання ПАТ "Дніпронафтопродукт до ТОВ "Арамея" здійснювалось на підставі договорів перевезення, укладених 04.12.2014 за № 125 з ТОВ ТД "Кременчукнафтопродуктсервіс", 25.12.2014 за № 2512-1/14 з ПП "Капрайя", 25.12.2014 № Е11/14 з ТОВ "Еко-Вей".

Відповідно до товарно-транспортних накладних автопідприємством виступають ТОВ ТД "Кременчукнафтпродуктсервіс", ТОВ "ЕКО-ВЕЙ", ТОВ «Капрайя» замовник ТОВ "Арамея", вантажоодержувачем - мережі АЗС, які орендуються ТОВ "Арамея", що пунктом навантаження нафтопродуктів є: Кременчуцька н/б, Одеська н/б ОДНП, Дунаєвецька н/б.

При цьому, в ході перевірки не встановлено наявність у ТОВ ТД "Кременчукнафтопродуктсервіс", ТОВ "ЕКО-ВЕЙ", ТОВ «Капрайа» ліцензії на право перевезення небезпечних вантажів (палива).

Так, положеннями ст. 1 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів:» встановлено, що небезпечний вантаж - це речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об'єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин; небезпечні речовини - речовини, віднесені до таких класів: клас 1 - вибухові речовини та вироби; клас 2 - гази; клас 3 - легкозаймисті рідини; клас 4.1 - легкозаймисті тверді речовини; клас 4.2 - речовини, схильні до самозаймання; клас 4.3 - речовини, що виділяють легкозаймисті гази при стиканні з водою: клас 5.1 - речовини, що окислюють; клас 5.2 - органічні пероксиди; клас 6.1 - токсичні речовини; клас 6.2 - інфекційні речовини; клас 7 - радіоактивні матеріали; клас 8 - корозійні речовини; клас 9 - інші небезпечні речовини та вироби.

Таким чином, бензин та дизпаливо віднесено до категорії «небезпечні речовини» та є небезпечним вантажем.

Разом з тим, за правилами п. 25 ч. З ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» надання послуг з перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом підлягає ліцензуванню.

Однак, матеріалами справи не встановлено наявність в ТОВ ТД «Кременчукнафтопродуктсервіс, (код за ), ТОВ «ЕКО-ВЕЙ» (код за ), ТОВ «Капрайя» (код за ЄДРПОУ 3732959) ліцензії на право здійснення перевезення небезпечних вантажів автомобільним транспортом.

Жодних доказів на підтвердження наявності вищевказаних ліцензій позивачем надано не було.

Як свідчать матеріали перевірки, ТОВ "Капітал X" не є виробником нафтопродуктів, придбаних ТОВ "Арамея" в березні-квітні 2015 року.

Згідно наданих ТОВ "Арамея" сертифікатів відповідності, виробником нафтопродуктів, придбаних в березні-квітні 2015 року, є ПАТ "Укртатнафта" (код за , Полтавська обл., м. Кременчук).

Відповідно до даних інформаційно аналітичної системи "Податковий Блок. Аналітична система" встановлено, що у січні-березні 2015 року ТОВ "Капітал X" не здійснювало імпорту нафтопродуктів, а також не придбавало їх у ПАТ "Укртатнафта" та, відповідно, не відносило операції з їх придбання до складу податкового кредиту. Крім того, на сертифікатах відповідності виробника відсутня печатка ТОВ "Капітал X", яка б свідчила про придбання останнім нафтопродуктів та факт перепродажі їх ТОВ "Арамея".

Матеріалами справи також встановлено, що відповідно до даних інформаційно аналітичної системи "Податковий Блок. Аналітична система" постачальником пального ТОВ "Капітал X" є ТОВ "Фортуна X" (код за ), податковий кредит якого в березні 2015 року сформовано в наслідок оформлення операцій з придбання пального у ТОВ "Сачиго" (код за ), а у квітні 2015р. податковий кредит було сформовано в наслідок оформлення операцій з придбання пального у ТОВ "Імперія Колсант" (код за ).

Таким чином ланцюг постачання нафтопродуктів від ПАТ "Укртатнафта" до ТОВ "Арамея" не встановлено, відповідно реальність здійснення господарських операції між виробником нафтопродуктів та покупцем ТОВ "Арамея" не підтверджено.

Також, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не враховано обов'язковість наявності сертифікату відповідності.

Так, за приписами Інструкції №281 та Правил обов'язкової сертифікації нафти та нафтопродуктів, затвердженої Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 19 січня 1997 № 19, лише Сертифікат відповідності є документом, який підтверджує, що відповідний нафтопродукт відповідає установленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством.

Сертифікат відповідності видається органами з сертифікації продукції, що акредитовані в державній системі сертифікації УкрСЕПРО (п.п. 2.9.2 п. 2.9 розділу 2 Правил).

Сертифікат відповідності видається органом з сертифікації на одиничну партію продукції з зазначенням її кількості або на продукцію, що випускається підприємством серійно протягом терміну, встановленого угодою, яка укладається згідно з п.п. 2.13.2 п.2.13 розділу 2 Правил (п.п. 2.13.3 п.2.13 розділу 2 Правил).

Вимоги цих Правил є обов'язковими для органів з сертифікації продукції, що акредитовані в державній системі сертифікації УкрСЕПРО, акредитованих випробувальних лабораторій (центрів), а також інших учасників в державній системі сертифікації УкрСЕПРО підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, в тому числі іноземних, незалежно від форм власності, які виробляють або постачають продукцію.

В той же час, згідно зі ст. 674 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами. Таким чином, істотною умовою виконання договору поставки є підтвердження відповідності поставленого товар) діючим стандартам.

Правові та організаційні засади підтвердження відповідності продукції, визначаються Законом України "Про підтвердження відповідності". Так, згідно ст. 1 Закону України Про підтвердження відповідності" сертифікат відповідності - це документ, який підтверджує, що продукція, системи якості, системи управління якістю, системи екологічного управління, персонал відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документа, визначеного законодавством.

Статтею 13 Закону України «Про підтвердження відповідності» передбачено, що виробник зобов'язаний, зокрема, надавати постачальнику інформацію про сертифікацію продукції шляхом зазначення реєстраційних номерів сертифікатів відповідності в документах, згідно з якими передається відповідна продукція; постачальник зобов'язаний: - реалізовувати продукцію за умови наявності у документах, згідно з якими йому передано відповідну продукцію, реєстраційних номерів сертифіката відповідності чи свідоцтва про визнані®; відповідності та/або декларації про відповідність, що це встановлено технічним регламентом на відповідний вид продукції.

Як вбачається з додаткових угод до договорів, позивачем з ТОВ "Капітал X" були досягнуті домовленості про поставку конкретних видів нафтопродуктів із зазначенням конкретного коду такого товару відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД).

Загальновідомо, що в УКТЗЕД товари систематизовано за розділами, групами, товарними позиціями, товарними підпозиціями, найменування і цифрові коди яких уніфіковано з Гармонізованою системою опису та кодування товарів.

Натомість з наданих в ході перевірки позивачем сертифікатів відповідності лише на один вид нафтопродукту (паливо моторне альтернативне марки ЕСО 95Е50 ЗІІРЕК наданий сертифікат відповідності узгоджується із видом нафтопродуктів, що повинен був бути предметом поставки. На всі інші види нафтопродуктів позивачем надані Сертифікати відповідності, що підтверджують належність нафтопродуктів лише до загальної товарної групи "2710", але не підтверджують належність нафтопродуктів до відповідних товарних підпозицій, відповідних товарних категорій, відповідних кодів товарів, які були зазначені сторонами в додаткових угодах.

Тобто, як зазначено в додаткових угодах, сторони домовлялися про поставку нафтопродуктів за конкретними кодами, а не про поставку товарів загальної товарної групи.

При цьому Сертифікати щодо відповідності поставлених нафтопродуктів конкретним кодам товарів цієї товарної групи представником позивача не надано.

Згідно з Інструкцією №281, «з прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об'єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об'єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів (нафти) за формою № 1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду (залежно від масової частки сірки) нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт» .

Отже, як зазначено у вище вказаній Інструкції паспорт якості повинен бути на кожну партію відвантаженого товару.

Підприємством ТОВ «АРАМЕЯ» не було надано паспортів якості на кожну партію відвантаженого товару.

Крім того, підприємством позивача акти приймання продукції за якістю за формою №14-НК до перевірки не надавалися, у зв'язку з чим неможливо підтвердити факт приймання нафтопродуктів.

Також, як свідчать матеріали справи, перевіркою встановлено порушення порядку складання податкових накладних, за якими ТОВ "Арамея" сформовано податковий кредит.

Так, відповідно до наданих товарно-транспортних накладних (124 штуки) та регістрів бухгалтерського обліку ТОВ "Арамея" придбавало та оприбутковувало придбані в ТОВ "Капітал X" нафтопродукти в мережі АЗС протягом березня-квітня 2015 року щоденно, адже зберігання нафтопродуктів в мережі АЗС при умові їх постійного надходження є технічно неможливим. Натомість податкових накладних, всього в кількості 9 штук, складено 31.03.2015.

Також, матеріалами справи встановлено, що станом на 30,04.2015 в ТОВ "Арамея" рахується кредиторська заборгованість перед ТОВ "Капітал X" в сумі 24491970,51 грн., що свідчить про придбання ТМЦ без попередньої оплати. В такому випадку податкова накладна мала складатись відповідно до п. 201.7 ст. 201 Податкового Кодексу України на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг.

Разом з тим перевіркою встановлено, що взаємовідносини між ТОВ "Арамея" та ТОВ "Капітал X" не є сталими. Операції з придбання нафтопродуктів у ТОВ "Капітал X" здійснювались лише в березні та квітні 2015 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання Договорів у березні, квітні 2015 року позивачем надано акти приймання-передачі нафтопродуктів від 31.03.2015 та 30.04.2Ї 15.

Вказані акти є зведеними документами та включають весь обсяг нафтопродуктів, які були протягом відповідного періоду поставки (місяця) відвантажені з нафтобаз - ПАТ "Дніпронафтопродукт" та перевезені позивачем на АЗС.

Проте, колегія суддів зауважує, що не можуть бути прийняті судом як первинні документи зведені акти прийому - передачі нафтопродуктів оскільки, така форма як «зведений» акт не підпадає під визначення ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так як не підтверджують здійснення господарських операцій і момент її здійснення. Зведені акти складаються на підставі підсумків узагальнення даних самих первинних документів. Однак, таких первинних документів на підставі яких складено зведені не надано.

Таким чином, можна стверджувати, що позивачем не надано належних первинних документів в розумінні статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України, що підтверджують факт господарської діяльності та реальність господарських операцій.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 15.12.2015р. по справі «21-4266а15.

Крім того, слід звернути уваги на те, що в зведених актах приймання-передачі нафтопродуктів за березень, квітень 2015 року про передачу нафтопродуктів до ТОВ "Арамея відсутні відомості про місце їх складання, лише зазначено м. Харків, у зв'язку з чим не вбачається зрозумілим, де конкретно відбувалась передача Товару (адреса).

Листами ТОВ "Капітал X" про перехід права власності: №17/03-КХ від 01.03.2015; №18/03-КХ від 06.03.2015; №19/03-КХ від 08.03.2015; №20/03-КХ від 08.03.2015; №21/03-КХ від 13.03.2015; №22/03-КХ від 20.03.2015; №23/03-КХ від 22.03.2015; №24/03-КХ від 24.03.2015; №25/03-КХ від 31.03.2015 (за березень місяць). №10/04-КХ від 01.04.2015; №11/04- КХ від 06.04.2015; №12/04-КХ від 10.04.2015; №13/04-КХ від 22.04.2015 до відома ТОВ «Арамея» доводиться, що нафтопродукти, придбані ТОВ "Капітал X" згідно договорів знаходяться на зберіганні в ПАТ "Дніпронафтопродукт". у якого можуть бути отримані в будь- який час на протязі дії вищевказаного договору; ПАТ "Дніпронафтопродукт" про перехід права власності повідомлений.

Вказані листи також не містять інформації про місцезнаходження такої нафтобази ПАТ "Дніпронафтопродукт".

Згідно товарно-транспортних накладних, транспортування нафтопродуктів від складу зберігання до АЗС позивача повністю здійснено у період з 01.03.2015 по 31.03.2015 та відповідно у період з 01.04.12015 по 30.04.2015, тобто до їх передачі від ТОВ "Капітал X" до ТОВ "Арамея", та відповідно до переходу права власності на Товар.

Пунктом 6.1 Договорів поставок ТОВ «Арамея» та ТОВ "Капітал X" обумовили, що приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю здійснюється згідно Інструкції №281/171/578/155.

Обов'язковими умовами прийняття нафти і нафтопродуктів за кількістю та якістю є перевірка цілісності пломб, об'єму, густини, якісних характеристик, у разі якщо транспортування здійснюється залізничним чи автомобільним транспортом, а також спеціальними пристроями - у разі якщо транспортування здійснюється водним чи нафтопровідним транспортом.

Всупереч наведеному ТОВ «Арамея» не надало будь-яких доказів перевірки кількісних та якісних характеристик нафтопродуктів, які згідно вищенаведених листів ТОВ "Капітал X" повинні зберігатись у ПАТ "Дніпронафтопродукт". Більш того, ТОВ «Арамея» взагалі не мало відомостей про місцезнаходження цих нафтопродуктів, оскільки ні вказані листи, ні акти приймання-передачі, ні договор зберігання від 29.12.2014 №4420, укладений між ТОВ «Арамея» та ПАТ "Дніпронафтопродукт", не містять відомостей про адреси резервуарів нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт", де повинні зберігатись придбані у ТОВ "Капітал X" нафтопродукти.

Натомість наявність у товарно-транспортних накладних відомостей про місця зберігання нафтопродуктів, їх кількісні та якісні характеристики не є свідченням прийняття нафтопродуктів від ТОВ "Капітал X" згідно Інструкції №281/171/578/155, оскільки ці товарно-транспортні накладні надані Позивачем у якості доказу подальшого транспортування нафтопродуктів для роздрібного продажу, після передачі на зберігання до нафтобаз ПАТ "Дніпронафтопродукт".

Отже, з наведеного випливає, що позивач не зацікавлений у здійснення будь-якого контролю кількості та якості придбаних у ТОВ "Капітал X" нафтопродуктів, що є свідченням формального складення первинних бухгалтерських документів за відсутності фактів здійснення господарських операцій.

Також з матеріалів справи вбачається, що на перевірку позивачем було надані копії п'ятих примірників ТТН, вантажовідправником в яких зазначені інші юридичні особи, а не ТОВ "Капітал X".

Так, Положення Інструкції №281 поширюються на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів.

Розділом 1 Інструкції визначено, що її вимоги є обов'язковими для всіх суб'єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб-підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

Відповідно вимог п. 7.5 Інструкції нафта і нафтопродукти вантажоодержувачам постачаються централізовано або вивозяться самостійно вантажоодержувачем. Контролювання наливання нафти або нафтопродуктів здійснює оператор автоматизованої системи наливу, а кількість налитого до міри повної місткості продукту здійснюється водієм автоцистерни на підставі договору постачання.

Відпуск нафти або нафтопродуктів до мір повної місткості здійснюється лише за наявності свідоцтва про її повірку. Нафтопродукти відпускаються у технічно справи;. та чисту тару відповідно до вимог ДСТУ 4454 після пред'явлення представником вантажоодержувача доручення і свідоцтва про повірку автоцистерни.

Відпуск нафти і нафтопродуктів до мір повної місткості та нафтопродуктів. розфасованих до тари, оформлюється ТТН у чотирьох примірниках.

Бланки ТТН на підприємстві є документами суворої звітності. ТТН на вивезення нафти або нафтопродуктів автотранспортом вантажоодержувача оформлюється на підставі довіреності вантажоодержувача, а під час постачання вантажовідправником - на підставі подорожнього листа автотранспортного підприємства.

Відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників. У ТТН оператор зазначає номер резервуара, з якого відпущено нафту або нафтопродукт, розписується в ній і здає для оформлення. У ТТН зазначаються найменування, марка та вид нафти або нафтопродукту, об'єм, маса, густина і температура, за якої визначалась густина, а також дата і час виїзду автоцистерни з підприємства.

Розділом II додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 №283 Про встановлення порядку виготовлення бланків цінних паперів і документів суворого обліку документи на перевезення вантажів, крім перевізних документів на перевезення вантажу залізничним транспортом, віднесені до документів суворого обліку, що виготовляються за ліцензією Мінфіну.

Порядок відпуску нафти та нафтопродуктів автомобільним транспортом регулюється нормами пункту 7.5 Інструкції №281.

Відповідно до вимог пп.7.5.6 Інструкції №281 відпуск нафти і нафтопродуктів автомобільним транспортом до мір повної місткості оформлюється ТТН у чотирьох примірниках, з яких:

перший - залишається у товарного оператора вантажовідправника і є первинним документом складського обліку з подальшим здаванням до бухгалтерської служби підприємства;

другий - використовується водієм як перепустка під час виїзду з підприємства, а :::..тя виїзду - залишається в охорони підприємства з подальшим здаванням до бухгалтерської с.т> жби підприємства;

третій та четвертий - засвідчені підписом представника вантажоодержувача та відміткою про час виїзду з підприємства - передаються перевізнику. При цьому третій примірник с супровідним документом вантажу і після його здавання передається вантажоодержувачу.

Четвертий примірник передається експедитору (водію) і є підставою для обліку транспортної роботи.

Відповідно до вимог пп.7.5.8 Інструкції №281 відпуск нафти або нафтопродуктів здійснюється в день оформлення ТТН за наявності усіх її примірників.

Отже, враховуючи викладене, підтвердженням про поставку нафтопродуктів можуть слугувати лише оригінали третіх примірників ТТН (додаток 3 до Інструкції №281)

Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що в ході перевірки платником надані копії п'ятих примірників ТТН.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що в залежності від виду вантажу, який перевозиться автотранспортом, використовують різні типові форми ТТН (їх ще називають спеціалізованими ТТН). До їх числа відноситься і бланк №1-ТТН (нафтопродукт) (пп. 7.5.6 Інструкції №281).

Для спеціалізованих ТТН потрібно використовувати спеціальні форми, зокрема, №1- ТТН (нафтопродукти), затверджені відповідними Інструкціями. Тобто, бланк на нафтопродукти - документ суворої звітності, відповідно бланк роздрукований на комп'ютері та використання власних форм ТТН заборонено.

Відповідно до п. 2.7. Положення №88 первинні документи (до їх числа відноситься ТТН) складаються на бланках типових та спеціалізованих форм.

Оскільки для нафтопродуктів передбачено спеціалізовану форму № 1-ТТН, то відповідно оформлення №1-ТТН відпуску нафтопродуктів за формою, затвердженою Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.98 р. за №128/2568 здійснено з порушенням, зокрема, Інструкції №281.

Отже, судом першої інстанції при дослідженні зазначених документів, а саме товарно-транспортннх накладних, актів приймання палива не враховано те, що останні оформлені неналежним чином, тобто не є первинними документами у розумінні Закону № 996-ХІУ.

Крім того, товарно-транспортні накладні, надані позивачем у якості доказів транспортування нафтопродуктів з нафтобаз Кременчуцької н/б, Одеської н/б ОДНП, Дунаєвецької н/б є неналежними доказами фактичного здійснення господарських операцій.

Так, пунктами 1.1, 1.2 договору зберігання від 29.12.2014 №4420, укладеного між позивачем (Поклажодавець) та ПАТ "Дніпронафтопродукт" (Зберігач), передбачено, що Зберігач зобов'язується приймати та зберігати нафтопродукти та інші товарно-матеріальні цінності, які передаються Поклажодавцем, і повернути їх у схоронності за його першою вимогою. ПАТ "Дніпронафтопродукт" має право здійснювати відпуск товару зі складів третіх осіб, які знаходяться в договірних відносинах зі сторонами цього договору, тільки за вимогою позивача.

Вказаним договором не передбачено право ПАТ "Дніпронафтопродукт" передавати свої обов'язки за договором третім особам.

Всупереч наведеним умовам договору товарно-транспортні накладні за березень, квітні 2015 року, які надані Позивачем на підтвердження транспортування придбаних у ТОВ "Капітал X" нафтопродуктів, не містять підписів уповноважених осіб та печаток ПАТ "Дніпронафтопродукт" про їх відпуск із резервуарів ТОВ "Еквіта", ПАТ «Одеснафтопродукт» відповідно Кременчуцької н/б, Одеської н/б ОДНП, Дунасвецької н/б, з якими Позивач не укладав договорів зберігання нафтопродуктів. Наявність договірних відносин між ПАТ "Дніпронафтопродукт" та ТОВ «Арамея» не надає ПАТ "Дніпронафтопродукт" автоматичного права передавати свої зобов'язання за договором зберігання №4420 від 29.12.201-.

Основним видом економічної діяльності ТОВ «Арамея» є роздрібна торгівля пальним. Так, з метою здійснення господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним. ТОВ «Арамея» укладено договори (оренди) (суборенди) автозаправних станцій, розташованих на території Житомирської області.

Для здійснення господарської діяльності з роздрібної торгівлі нафтопродуктами на автозаправних станціях зумовлює необхідність здійснення контролю надходження та руху, кількісних та якісних характеристик нафтопродуктів, як того вимагають положення Інструкції №281/171/578/155.

Порядок контролювання якості під час приймання, зберігання і відпуску нафти та або нафтопродуктів врегульовано розділом 6 Інструкції з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 4 червня 2007 року №271/121.

У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку , сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведеної норми вбачається, що до складу податкового кредиту не можуть відноситись суми ПДВ, які підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України передбачено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Стосовно поставки товару, слід вказати, що жодна товарно-транспортна накладна не підтверджена податковою накладною, як того вимагають норми ПК України (п. 201.7 ст. 201 ГІКУЬ.

Оплата за поставлені нафтопродукти на день перевірки не проводилася, що свідчить про відсутність списання коштів з рахунків.

Натомість, в порушення пункту 201.7 статті 201 ПК України податкові накладні виписані однією датою 31.03.2015 та 30.04.2015, які співпадають з датою підписання актів приймання-передачі нафтопродуктів.

Тобто, наведені податкові накладні складені з порушенням встановленого статтею 201 ПК України порядку, а тому суми ПДВ за цією накладною безпідставно включені до складу податкового кредиту за березень, квітень 2015 року.

Наявність кредиторської заборгованості свідчить про сумнівність і нереальність операцій ТОВ «Арамея» із ТОВ «Капітал-Х».

Наведені обставини вказують на відсутність реального здійснення господарських операцій у березні, квітні 2015 року між ТОВ «АРАМЕЯ» та ТОВ «Капітал - X», виходячи з врахування реального часу здійснення операцій, оскільки незрозумілим є той факт, яким чином товар, що згідно з актом прийому-передачі і податковою накладною від 31.03.2015, 30.04.2015 (перевіряємий період березень, квітень 2015 року) був переданий в повному обсязі лише 31.03.2015, 30.04.2015, міг реалізовуватися на АЗС вже з 01.03.2015 та з 01.04.2015.

Отже, мало місце задокументоване транспортування нафтопродуктів для продажу на АЗС до моменту підписання актів приймання-передачі та одержання права власності на них, що є свідченням формального складення первинних бухгалтерських документів.

З врахуванням зазначеного колегія суддів погоджується з висновком податкового органу про укладання цивільно-правових договорів та проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов'язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування податкового кредиту.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що позивач та ТОВ «Капітал Х» ставили за мету не виконання умов укладених договорів, а складання документів, які б дали правові підстави отримати податкову вигоду шляхом зменшення податкових зобов'язань та штучного формування податкового кредиту.

Вищевикладене узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеній в ухвалі по адміністративній справі №К/800/11127/15 (№810/6502/14) від 09.09.2015.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач при винесенні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень дійшов правильних юридичних висновків, а суд першої інстанції при прийнятті рішення не дотримався положення ст. 7 та ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України в частині прийняття рішення за наслідками всебічного, повного і об'єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції через порушення ним норм матеріального права, які призвели до ухвалення неправильного рішення, підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 04.11.2015р. по справі № 820/9482/15 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "АРАМЕЯ" відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Спаскін О.А.
Судді(підпис) (підпис) Сіренко О.І. Дюкарєва С.В.
Повний текст постанови виготовлений 11.07.2016 р.