Справа № 2107/2-а-3/11
Суддя: Кривенда О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

6 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

судді-доповідача Кривенди О.В.,

суддів: Прокопенка О.Б., Терлецького О.О., -

розглянувши заяву ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України судового рішення в адміністративній справі за її позовом до Фрунзенської сільської ради Генічеського району Херсонської області, відділу Держкомзему у Генічеському районі Херсонської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про скасування рішень та державних актів на право приватної власності на землю, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

Генічеський районний суд Херсонської області постановою від 12 листопада 2012 року позов задовольнив.

Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 25 квітня 2013 року скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове - про відмову в задоволенні позову.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 22 березня 2016 року постанову суду апеляційної інстанції залишив без змін.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 30 червня 2016 року звернулася до Верховного Суду України із заявою (поданою 22 червня 2016 року) про її перегляд з підстав, передбачених пунктами 1, 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

У заяві ОСОБА_2 посилається на неоднакове застосування судами касаційної інстанції статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК) та невідповідність оскаржуваного судового рішення викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування заяви додано копії ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня, 8 квітня, 16 вересня, 25 листопада 2015 року, які, на думку заявника, підтверджують неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та копію постанови Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року № 6-1003цс15 - на підтвердження невідповідності оскаржуваного судового рішення викладеному у цій постанові висновку.

Проте аналіз зазначених судових рішень не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права чи невідповідність оскаржуваного судового рішення викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування вказаних вище норм права, оскільки вони ухвалені за різних фактичних обставин, які були встановлені під час розгляду цих справ судами.

Так, в оскаржуваному рішенні, суд касаційної інстанції виходив із того, що документів, які б підтверджували право позивача користуватися спірною земельною ділянкою, надано не було, а отже спірні рішення не могли порушити її законні права.

Водночас в ухвалі від 8 квітня 2015 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про порушення прав позивача, оскільки, як встановлено судами, позивач є власником нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці.

У рішеннях суду касаційної інстанції від 18 березня та 16 вересня 2015 року, на які посилається заявник, цей суд вирішував спір щодо правомірності передачі органом місцевого самоврядування у приватну власність земельної ділянки, яка розташована на землях під державними залізницями (землі спеціального призначення).

В ухвалі від 25 листопада 2015 року, наданій заявником для порівняння, суд касаційної інстанції виходив із того, що право на присадибні земельні ділянки, яке належало двом окремим колгоспним дворам, від попередніх землекористувачів до набувачів відповідних часток будинку та надвірних будівель в установленому законом порядку не переходило і предметом даного спору є окрема земельна ділянка, яка передана відповідачу в порядку, встановленому статтями 116, 118 ЗК, а позивач не надав доказів щодо створення спільної часткової власності на спірну земельну ділянку, а також щодо порушення його прав, як суміжного землекористувача, якому спірна земельна ділянка передана на підставі статей 116, 121 ЗК.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка правильності встановлення яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Колегія суддів дійшла висновку, що обставини, встановлені у справі, судове рішення в якій оскаржується, не є подібними до обставин, встановлених у справах, копії судових рішень в яких додано до заяви.

Не суперечить оскаржуване судове рішення й викладеному у постанові Верховного Суду України висновку.

Як убачається із самої заяви, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків касаційного суду у цій справі фактично зводяться до правової оцінки обставин у справі та дослідження доказів.

Зазначене дає підстави для висновку про необґрунтованість поданої ОСОБА_2 заяви.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 235-240 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

Відмовити у допуску до провадження справи за позовом ОСОБА_2 до Фрунзенської сільської ради Генічеського району Херсонської області, відділу Держкомзему у Генічеському районі Херсонської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про скасування рішень та державних актів на право приватної власності на землю, зобов'язання вчинити певні дії за заявою про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 березня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кривенда

Судді: О.Б. Прокопенко

О.О. Терлецький