Справа № 826/27584/15
Суддя: Карпушова О.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Карпушова О.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретаря судового засідання Тищенко Н.В., за участі представника позивача Новикова А.С., представника відповідача Стеценко О.О., розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

21.12.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" (надалі ТОВ "МД Альянс Груп") звернулося до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.08.2015 №, від 05.08.2015 №, від 05.08.2015 №, від 05.08.2015 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що необґрунтованими та безпідставними є висновки податкового органу, що правовідносини позивача з контрагентами ТОВ «МТТ-Строй», ТОВ «Агентство мерчандайзингу «ПАРУС», ТОВ «Агентство мерчандайзингу «ГОРИЗОНТ», ТОВ «Компанія «Омега Люкс», ТОВ «Інтервенто») не мали реального характеру, оскільки такі висновки спростовуються первинними документами, які були надані позивачем.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2016 р. у задоволені позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що податкові повідомлення-рішення не підлягають скасуванню, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Позивач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2016 р., як таку, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт зазначив, що фактично, приймаючи судове рішення, суд досліджуючи акт перевірки разом з аргументами, поставленими в такому акті перевірки та їх обґрунтованості, ухилився від дослідження реальних обставин справи та аргументував рішення уявними фактами, які не були предметом дослідження у справі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, постанова суду скасуванню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу від 26.06.2015 р. № 811 та направлень від 15.06.2015 року протягом періоду з 15.06.2015 року по 06.07.2015 року ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» () з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 р. по 31.12.2014 р.

За наслідками перевірки складений акт від 13.07.2015 № 3619/26-58-22-08-18/35892262 про порушення позивачем норм пп. 14.1.27 і пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України податку на прибуток на загальну суму 679 221 грн. (в тому числі за 3-ий квартал 2012 року на 248 893 грн., за 4-ий квартал 2012 року на 128 948 грн., за 2013 рік на 301 380 грн.) та одночасно завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування таким податком за 2014 рік на суму 762 062 грн., та в порушення норм п. 190.1 ст. 190, п. 198.2, п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 і п. 201.12 ст. 201 цього Кодексу - занижено податку на додану вартість на загальну суму 794 995 грн. (в тому числі за звітні періоди липень-грудень 2012 року, січень-грудень 2013 року, січень-лютий та липень-листопад 2014 року) та одночасно завищено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за грудень 2014 року на 34 509 грн.

Епізоди даних правопорушень перевіряючі пов'язують із фактом неправомірного врахування ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» при визначенні об'єктів оподаткування податком на прибуток і податком на додану вартість сум витрат на придбання товарів (продуктів харчування, морепродуктів, продуктів для суші) у контрагентів-постачальників - ТОВ «МТТ-СТРОЙ» на підставі договору поставки від 02.07.2012 № 02-07/1 (обсяг поставлених товарів згідно наданих до перевірки видаткових і податкових накладних складає 2 142 318 грн., в т.ч. ПДВ - 357 053 грн.); ТОВ «Компанія «Омега Люкс» на підставі договору поставки від 14.08.2014 № 140814 (обсяг поставлених товарів згідно наданих до перевірки видаткових і податкових накладних складає 462 720 грн., в т.ч. ПДВ - 77 120 грн.); ТОВ «Інтервенто» на підставі договору поставки від 28.01.2013 № ИН280113 (обсяг поставлених товарів згідно наданих до перевірки видаткових і податкових накладних складає 1 415 139 грн., в т.ч. ПДВ - 235 856,50 грн.), та агентських (з пошуку покупців) і маркетингових послуг у контрагентів - ТОВ «МТТ-СТРОЙ» на підставі агентського договору від 04.06.2012 № КП-04062012; ТОВ «Агентство мерчандайзингу «ПАРУС» на підставі договору від 01.08.2012 №РДог-0044 (обсяг наданих послуг актів виконаних робіт і податкових накладних складає 624 227,90 грн., в тому числі ПДВ - 104 038 грн.); ТОВ «Агентство мерчандайзингу «ГОРИЗОНТ» на підставі договору від 01.02.2014 №АДог-0763 (обсяг наданих послуг актів виконаних робіт і податкових накладних складає 332 268 грн., в тому числі ПДВ - 55 378 грн.).

За результатами зазначених господарських операцій ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» сформувало витрати на загальну суму 4 147 520 грн. та віднесло до складу податкового кредиту за звітні місяці 2012 - 2014 років суму податку на додану вартість.

Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про відсутність підтвердження реальності поставок товарів та надання послуг названими контрагентами на адресу ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП».

Не погоджуючись з висновками акту перевірки товариство надавало до податкового органу заперечення.

Листом від 31.07.2015 р. № 20003/10/26-58-22-08-11 відповідач надав відповідь на заперечення, який на думку позивача не містив жодної аргументованої відповіді на заперечення підприємства, а лише стисло повторював висновки акту перевірки (перелік норм законодавства, на які посилались працівники, що склали акт перевірки та донарахованих сум).

На підставі зазначеного вище акта перевірки ДПІ у Солом'янському районі ГУ ДФС у м. Києві прийняла податкові повідомлення-рішення від 05.08.2015 року, а саме:

- за № (форми «Р»), яким визначило ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 849 026 грн., в тому числі 679 221 грн. за основним платежем, 169 805 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- за № (форми «П»), яким зменшено ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток, задекларованого у податковій декларації за 2014 рік реєстр. № від 09.02.2015 у розмірі 762 062 грн.;

- за № (форми «В4»), яким зменшено розмір від'ємного значення суми від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 податкової декларації за грудень 2014 року, реєстр. № від 20.01.2015) на суму 34 509 грн.;

- за № (форми «Р»), яким визначило ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» до сплати суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 993 744 грн., в тому числі 794 995 грн. за основним платежем, 198 749 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Підприємством вищевказані податкові повідомлення-рішення оскаржувались до Головного управління ДФС в м.Києві (скарга від 17.08.2015 № 284), а в подальшому - до ДФС України (скарга від 26.10.2015). Рішеннями ДФС в м.Києві від 16.10.2015 р. № 15726/10/2615-10-05-35 та ДФС України від 04.12.2015 № 25954/6/99-99-10-01-01-25 податкові повідомлення-рішення залишені без змін.

Не погоджуючись з висновками податкового органу, товариство звернулося до суду з даним позовом.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України. (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.п 14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно п.п 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

З огляду п.п 138.2. ст. 138 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов'язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Підпунктом 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку вважаються такими, що не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку.

Статтею 190 ПК України визначено порядок визначення бази оподаткування для товарів, які ввозяться на митну територію України, послуг, які поставляються нерезидентами на митній території України

Згідно пп.190.1. ст. 190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів. При визначенні бази оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, перерахунок іноземної валюти у валюту України здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 391 цього Кодексу.

Стаття 198 Податкового кодексу України визначає підстави виникнення податкового кредиту (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 198.1. цієї статті передбачалося, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2. цієї статті датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Згідно п.198.3. цієї статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.5. цієї ж статті платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов'язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до п. 198.6. ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 та пунктом 201.12 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 1 Закону № 996 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.

Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень. Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання зобов'язаний заперечувати проти доводів суб'єкта владних повноважень.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Проте, колегія суддів з вказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на надані позивачем первинні документи, що знаходилися в матеріалах справи, та які були витребувані, отримані і прийняті судом апеляційної інстанції в ході слухання справи. Отже, оцінивши надані документи та висновки податкового органу, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ"МД Альянс Груп" зареєстроване в Єдиному державному реєстрі 23.04.2008 року за адресою: 03151, м. Київ, Солом'янський район, проспект Повітрофлотсткий,66.

Вид діяльності: 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 46.32 Оптова торгівля м'ясом і м`ясними продуктами, 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, в тому числі рибою, ракоподібними та малюсками, 46.39. Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.22 Роздрібна торгівля м'ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах, 47.23 Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що причиною визначення податкових зобов'язань є той факт, що працівниками органу ДФС, які проводили перевірку, поставлено під сумнів фактичне здійснення господарських операцій, що здійснювались ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» з окремими контрагентами (ТОВ «МТТ-СТРОЙ», ТОВ «АГЕНТСТВО МЕРЧАНДАЙЗИНГУ «ПАРУС», ТОВ «АГЕНТСТВО МЕРЧАНДАЙЗИНГУ «ГОРИЗОНТ», ТОВ «КОМПАНІЯ «ОМЕГА ЛЮКС» та TOB «ІНТЕРВЕНТО»)

В основу визначення податкових зобов'язань з податку на прибуток та в основу визначення податкових зобов'язань з податку на додану вартість покладено схожу аргументацію - за кожним окремими епізодом податковий орган обґрунтовує висновки акту перевірки посиланням на поверховий аналіз відомостей про окремих контрагентів ТОВ «МТТ-СТРОЙ», ТОВ «АГЕНТСТВО МЕРЧАНДАЙЗИНГУ «ПАРУС», ТОВ «АГЕНТСТВО МЕРЧАНДАЙЗИНГУ «ГОРИЗОНТ», ТОВ «КОМПАНІЯ «ОМЕГА ЛЮКС» та TOB «ІНТЕРВЕНТО» (податкового статусу, місцезнаходження, стану поданих декларацій та довідок щодо неможливості проведення зустрічних перевірок).

Отже, працівники органу ДФС визначили податкові зобов'язання, намагаючись покласти на ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» солідарну відповідальність за дії третіх осіб, зокрема, навіть не за безпосередні дії контрагентів ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП», а за постачальників «другого чи третього ланцюга».

З цього приводу висловлювався Вищий адміністративний суд України, зокрема в ухвалі від 27.01.2015 р. за справою № К/800/51270/14 зазначив, що чинне законодавство не ставить умову виникнення податкових зобов'язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів. Платник податку не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов'язань, адже, поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов'язань.

Згідно з п.3 Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів документальних перевірок суб'єктів господарювання - юридичних осіб, а також їх філій, відділень та інших відокремлених підрозділів та документування виявлених порушень, затверджених наказом ДПА України від 11.09.2008 р. № 584, при оформленні встановлених порушень не допускається відображення в акті перевірки необгрунтованих даних, а також суб'єктивних припущень перевіряючими, які не мають підтверджуючих доказів.

Припущення про те, що товар, який був придбаний ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» у певних постачальників, в свою чергу був придбаний ними саме у «дискваліфікованих контрагентів третього-четвертого ланцюга», які зазначені в акті перевірки і саме в тих податкових періодах, в яких відбувався їх продаж.

Основна логіка дослідження, яке проводилось працівниками органу ДФС і зафіксовано в акті перевірки, є вибір декількох найбільших контрагентів кожного з наших постачальників, з подальшим намаганням «дискваліфікувати» таких контрагентів і, як наслідок, покласти на ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» солідарну відповідальність за дії таких контрагентів, в яких орган ДФС вбачає певні порушення.

Так перевіркою зменшено витрати та податковий кредит з ПДВ на суму витрат, пов'язаних із придбанням товарів у ТОВ «МТТ-СТРОЙ». При цьому, висновок за цим епізодом грунтується на тому, що чотири найбільші постачальники ТОВ «МТТ-СТРОЙ» (ТОВ «ЕЛТІ- ПРОМ», TOB «АКСА-СЕРВІС», ТОВ «ФОРНАКС ТРЕЙД». ПП «ЛОА ТОРГ»), на думку органів ДФС, не могли здійснювати продаж відповідних товарів. При цьому, працівники, що проводили перевірку, проігнорували і не досліджували можливість здійснення придбання товарів у інших постачальників. Аналіз номенклатури товарів, яку проведено на стор.11-12 у відношенні операцій між ТОВ «МТТ-СТРОЙ» і ТОВ «ЕЛТІ-ПРОМІ», ТОВ «АКСА-СЕРВІС», ТОВ «ФОРНАКС ТРЕЙД», ПП «ЛОА ТОРГ» (по іншим контрагентам такий аналіз взагалі не проводився) лише підтверджує, що товари, які поставлені на користь ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП», були придбані у інших контрагентів.

Також слід зауважити, що переважна більшість товарів/послуг, які придбавалися ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП» у ТОВ «МТТ-СТРОЙ» , ТОВ «АГЕНТСТВО МЕРЧАНДАЙЗИНГУ «ПАРУС», ТОВ «АГЕНТСТВО МЕРЧАНДАЙЗИНГУ «ГОРИЗОНТ», ТОВ «КОМПАНІЯ «ОМЕГА ЛЮКС» та TOB «ІНТЕРВЕНТО» мають невелику вартість, а їх постачання оформлювалось документами, сума ПДВ в яких не перевищує 10 тис. грн. За такими податковими накладними до 1.01.2015 р. була відсутня обов'язкова їх реєстрація в єдиному реєстрі, тобто встановити походження товару можливо виключно шляхом проведення зустрічних звірок постачальників, які під час перевірки не призначались.

До того ж, слід враховувати, що товари, які постачались на користь ТОВ «МД АЛЬЯНС ГРУП», могли бути придбані постачальниками у осіб, що не є платниками ПДВ.

Крім того, частина витрат, за якими підприємству зменшено витрати та податковий кредит з ПДВ є витратами з придбанім агентських та маркетингових послуг. При цьому в кожному подібному випадку, перевіряючі обґрунтовують свої висновки припущенням про те, що для надання таких послуг неодмінно залучались співвиконавці (інші суб'єкти господарювання - платники ПДВ).

В той же час, специфіка надання таких послуг полягає в тому, що їх виконання не потребує залучення значної кількості матеріально-технічних ресурсів, таких як спеціальне обладнання, транспортні засоби, виробничі та складські приміщення тощо. Надання послуг стає можливим при наявності у виконавця послуг лише кваліфікованого персоналу. В акті перевірки не наведено жодного доказу того, що постачальники агентських та маркетингових послуг на момент надання нам таких послуг не мали у себе в штаті відповідного персоналу або не залучали до роботи фізичних осіб, які не є суб'єктами господарською діяльності, як сумісників чи за цивільно-правовими договорами.

Також в акті перевірки відсутні будь-які висновки перевіряючих, які б ставили під сумнів зв'язок отриманих позивачем послуг з їх господарською діяльністю.

Суд першої інстанції поклав в основу прийнятого рішення факт ненадання до суду документів, відсутність яких не ставилась під сумнів навіть безпосередньо органом державної фіскальної служби.

Проте необхідні документи досліджувалась під час перевірки, про що вказано в додатку до акту перевірки. Неподання документів до суду пов'язано виключно із тим фактом, що відсутність вказаних документів не була причиною спору і не оспорювалась ані позивачем, ані ставилась під сумнів судом під час розгляду справи. Документи щодо руху придбаних товарів за даними бухгалтерського обліку надавались суду на його вимогу в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що фактично, приймаючи судове рішення, суд досліджуючи акт перевірки разом з аргументами, поставленими в такому акті перевірки та їх обґрунтованості, ухилився від дослідження реальних обставин справи та аргументував рішення уявними фактами, які не були предметом дослідження у справі. За таких умов, судове рішення ґрунтується на не повністю досліджених фактах та обставинах і застосуванні норм права, які не повинні застосовуватись до оспорюваної ситуації.

Колегія судді звертає уваги, що відповідно до положень норм КАС України, суд перевіряє правомірність дій відповідача на час прийняття ним рішення. А як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, податковий орган робив висновки лише на підставі даних з АІС.

В суді апеляційної інстанції позивач надав додаткові документи щодо спростування висновків суду першої інстанції. Відповідно до положень ст.11, 70 КАС України такі документи апеляційним судом прийняті до уваги, зокрема оборотно-сальдові відомості, банківські виписки, платіжні доручення, копії договору оренди складського приміщення за адресою: м.Київ, пр.Повітрофлотський, 66 (до речі, юридична адреса підприємства), а також копій договорів, укладених з перевізником та/або експедитором для перевезення вантажів, копії довіреностей, виданих товариством водію-експедитору ОСОБА_6 на отримання товарно-матеріальних цінностей від вантажовідправника ТОВ «Компанія «Омега Люкс», ветеринарних свідоцтв, сертифікатів походження тощо.

Таким чином, колегія суддів у сукупності проаналізувавши всі надані документи суду першої інстанції і ті, що були подані позивачем в ході слухання справи в суді апеляційної інстанції, дійшла висновку, що в судовому порядку встановлено фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаними контрагентами, що підтверджено належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку, отже, формування позивачем податкового кредиту за результатами господарських операцій із зазначеними контрагентами є правомірним.

Крім того, суду не надано доказів того, що сторони зазначених договорів мали умисел на укладення угоди з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, зокрема, щодо несплати податків.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості позовних вимог є помилковими.

Колегія суддів зазначає, що при постановлені даного рішення також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Також, колегія суддів прийняла до уваги правову позицію Верховного Суду України висловлено при розгляді справи 27 січня 2015 року.

Згідно з частиною 4 статті 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Стаття 71 КАС України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Отже, доводи позивача заслуговують уваги.

Таким чином, з урахуванням зазначених обставин, та приймаючи до уваги практику Європейського Суду з прав людини, колегія суддів дійшла висновку, що позивач на підтвердження реального характеру господарських операцій з контрагентами надав суду необхідні первинні документи, а відповідач не довів правомірність прийнятих рішень, внаслідок чого, позовні вимоги про скасування спірних податкових повідомлень-рішень підлягають задоволенню.

З огляду на принципи адміністративного судочинства, колегія суддів досліджує в судовому засіданні всі надані сторонами докази, внаслідок чого дійшла висновку, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, що є підставою для її скасування, та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Повний текст постанови виготовлено 08.07.2016 р.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 202, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 р., задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "МД Альянс Груп" до Державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.08.2015 №, від 05.08.2015 №, від 05.08.2015 №, від 05.08.2015 №.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

Л.В. Губська

О.В. Епель

Головуючий суддя Карпушова О.В.

Судді: Епель О.В.

Губська Л.В.