Справа № 810/1651/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2016 року 810/1651/16
Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною,

в с т а н о в и в:
17 травня 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності в частині невиплати грошової компенсації за речове майно протиправною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у відповідача та має право на грошову компенсацію за неотримане речове майно, оскільки під час проходження військової служби його не отримав (а.с. 2).

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у його задоволенні просив відмовити посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачено порядку виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, звільненим у запас або відставку (а.с. 22-23).

7 червня 2016 р. позивач подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідач проти розгляду справи в порядку письмового провадження не заперечував.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 122 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

24 квітня 2014 р. наказом № 13-пм позивач був звільнений у відставку зі служби у відповідача (а.с. 4).

15 березня 2016 р. до відповідача надійшла заява позивача про надання грошової компенсацію за неотримане речове майно.

18 березня 2016 р. листом № 267 відповідач відмовив позивачу у наданні грошової компенсації за речове майно (а.с. 10).

У зв`язку з тим, що позивач вважає такі дії відповідача протиправними, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 р. № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) та Прядком виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно від 16 березня 2016 р. № 178 (далі - Порядок № 178).

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 9 названого Закону (в редакції, яка діяла до 11 березня 2000 р.) військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Відповідно до вимог п.п. 1,2 Порядку № 178 визначено механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація). Виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Як убачається з п. 3 названого Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів» від 17 лютого 2000 р. №1459-ІІІ, що набрав чинності 11 березня 2000 р., ним призупинено дію ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ в частині одержання військовослужбовцями речового майна або за їх бажанням грошової компенсації замість нього.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 3 листопада 2006 р. № 328-V ст. 9 Закону № 2011-ХІІ викладено в новій редакції, а також доповнено статтею 9-1 (у редакції, чинній до 1 січня 2008 р.), якою було передбачено, зокрема, що продовольче та речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, мають право на отримання замість належних їм за нормами забезпечення предметів речового майна грошової компенсації в розмірі вартості зазначених предметів.

При цьому положення ч. 2 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ регулюють порядок виплати компенсації замість речового майна військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі, і не поширюються на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Позивач під час проходження військової служби перебувала на речовому забезпеченні у відповідача.

Згідно довідки відповідача від 12 березня 2016 р. № 418 вартість речового, що підлягає видачі позивачу становить 7 767 грн 19 коп. (а.с. 3).

Як вже зазначалося, 15 березня 2016 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про надання грошової компенсацію за не отримане речове майно, а 18 березня 2016 р. листом № 267 відповідач відмовив позивачу у наданні грошової компенсації за речове майно (а.с. 10).

Так, судом встановлено, що на момент звернення позивача про отримання грошової компенсації замість речового майна Закон № 2011-ХІІ не передбачав такого права для військовослужбовців, звільнених у запас або відставку, а норми п. 1-3 Порядку № 178, не підлягали застосуванню, оскільки суперечать положенням Закону № 2011-ХІІ та набрали чинності 16 березня 2016 р., тоді як позивач звернувся до відповідача із заявою 15 березня 2016 р., тобто до набрання чинності вказаним Порядком.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2013 року у справі № 21-38а13, від 27 травня 2014 року № 21-132а14 та від 24 червня 2014 року № 21-253а14.

Згідно з вимогами ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Наведене свідчить, що позивач звернулась до відповідача із заявою щодо отримання грошової компенсації замість речового майна не під час проходження військової служби, а вже після звільнення у відставку, то у неї, відповідно, відсутнє право на одержання грошової компенсації за неотримане речове майно.

При вирішенні справи судом враховано, що у період з 24 квітня 2014 р. (дати звільнення з військової служби) до 15 березня 2016 р. (дати подачі заяви про надання грошової компенсації) позивач до відповідача з вимогою про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно не звертався.

При вирішенні справи судом не можуть бути взяті до уваги обґрунтування позовних вимог позивача, оскільки вони спростовуються поданими відповідачем доказами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.