Справа № 826/19919/13-а
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Карпушової О.В., Епель О.В.,

при секретарі Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2016 у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Росшина» до Київської міжрегіональної митниці Міндоходів, Черкаської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Росшина» звернулось до суду першої інстанції із позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати рішення посадової особи митного посту «Черкаси-північний» Черкаської митниці про коригування митної вартості товарів Щербатюка Віталія Вікторовича № 902060000/2013/205702/2 від 24.07.2013;

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської регіональної митниці про коригування митної вартості товарів № 100260000/2013/200470/2 від 25.07.2013.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2014, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015, в задоволені позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.10.2015 касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Росшина» задоволено; постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.01.2014 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2015 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи вказані рішення, вказав, що в оскаржуваних рішеннях відповідача не деталізовано про які саме розбіжності йдеться і в чому вони полягають, а суди попередніх інстанцій не звернувши на це уваги, не встановили суть розбіжностей та їх наявність у поданих товариством документах, формально вказали, що позивач відмовився надати додаткові документи. Посилання Черкаської митниці на розбіжності, які полягають у відмінності підписів на інвойсі та сертифікаті походження від підпису на контракті, не є перешкодою для встановлення числового значення заявленої митної вартості, у той же час, в позові товариство пояснило, що контракт підписаний у 2012 році, а інвойс в 2013 році.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2016 позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2016 Київська міська митниця ДФС звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 21.05.2012 між компанією «Shandong Add Import And Export Co., Ltd.» (Китай) (за контрактом - продавець) та ТОВ «Росшина» (Україна) (за контрактом - покупець) було укладено зовнішньоекономічний договір (контракт) № Better EU-01, згідно умов якого, продавець продає, а покупець придбає товар (диск сталевий колеса) у кількості за цінами та умовами поставки згідно конкретного замовлення, що зазначаються у відповідних інвойсах та специфікаціях.

ТОВ «Росшина» при ввезенні на митну територію України товарів, придбаних за контрактом № BETTER EU-01 від 21.05.2012, було задекларовано в Київській регіональній митниці та на митному посту «Черкаси-північний» Черкаської митниці митну вартість сталевих дисків коліс не укомплектованих шинами з фарбовим покриттям виробництва Shandong Better Wheel Co. Ltd.

Так, 24.07.2013 позивачем через свого митного брокера було подано до Черкаської митниці Міндоходів митну декларацію № 902060000/2013/205702 з метою здійснення митного оформлення ввезеного на територію України товару, за контрактом № Better EU-01 від 21.05.2012, а саме:

1. Сталеві диски колес ходових, не укомплектовані шинами, з фарбовим покриттям, розмірами обода: 6,00х17,5 (технічні параметри: CBD 164; PCD 222/25; offset 125) - 500 шт. Торговельна марка - BETTER. Виробник: Shandong Wheel Co., LTD. Країна виробництва CN.

2. Обод сталевого диска колес ходових розміром 8.25х22.5, offset 120 - 2 шт. з фарбовим покриттям. Торговельна марка - JT. Виробник: Shandong Wheel Co., LTD. Країна виробництва CN.

Згідно зазначеної митної декларації вартість товару заявлена в розмірі 96 935, 79 грн. (12 127, 59 доларів США).

Також, 25.07.2013 позивачем через свого митного брокера подано до Київської регіональної митниці Міндоходів декларацію митної вартості № 100260000/2013/108186, згідно якої була вартість товару заявлена в розмірі 94 477, 26 грн. (11 820,00 доларів США).

Для підтвердження митної вартості товарів за ціною договору по митній декларації № 902060000/2013/205702 від 24.07.2013 позивачем до Черкаської митниці Міндоходів згідно ч. 2 статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України) надано такі документи: контракт від 21.05.2012 № BETTER EU-01, специфікацію від 06.03.2013 № 6; декларацію митної вартості від 24.07.2013 № 902060000/2013/205702, платіжне доручення від 18.01.2013 № 79, платіжне доручення від 24.04.2013 № 95, комерційний інвойс від 06.03.2013 № EU-6, довідку перевізника про транспортні витрати від 09.04.2013 № 96539, коносамент від 08.03.2013 № ТА096160.

Для підтвердження митної вартості товару за основним методом по митній декларації № 100260000/2013/200470 від 25.07.2013 позивачем до Київської регіональної митниці Міндоходів згідно ч. 2 статті 53 далі - МК України, надано наступні документи: контракт № BETTER EU-01 від 21.05.2012; специфікація № 7 від 29.05.2013; декларація митної вартості № 100260000/2013/108186 від 25.07.2013; платіжне доручення № 96 від 07.05.2013; платіжне доручення № 99 від 08.07.2013; комерційний інвойс № EU-7 від 29.05.2013; довідка перевізника про транспортні витрати № 1523 від 15.07.2013; коносамент №QDFE007826 від 29.05.2013.

За наслідками опрацювання наданих ТОВ «Росшина» документів Черкаською митницею Державної фіскальної служби встановлено невідповідність заявленої митної вартості товару та вартості операцій з товарами з подібними характеристиками митне оформлення яких було здійснено у максимально наближений період до ввезення, у зв'язку з тим, що використані декларантом відомості про митну вартість та обраний метод її визначення не підтверджено документально, у наданих декларантом документах відсутні всі відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті.

На підставі викладеного, Черкаською митницею Державної фіскальної служби було запропоновано декларанту надати додаткові документи для її підтвердження, а саме:

- виписки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

- каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару, зокрема сертифікат якості від виробника товару;

- декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

У той же час, Київською міжрегіональною митницею Міндоходів встановлено, що документи, подані декларантом містять розбіжності та не містять всіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв'язку із чим контролюючим органом було запропоновано декларанту надати додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів, відповідно до ч. 3 статті 53 МК України, а саме:

- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний із договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

- розрахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

- виписку з бухгалтерської документації;

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями;

- інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.

В обох випадках, декларантом позивача не було надано органу доходів і зборів додатково витребуваних документів, у зв'язку із чим, на виконання вимог п. 6 статті 54 МК України, Київською міжрегіональною митницею Міндоходів та Черкаською митницею ДФС було відмовлено позивачу у митному оформленні задекларованого товару.

Підставою для відмови у митному оформленні були прийняті відповідачами рішення про коригування митної вартості товарів № 902060000/2013/205702/2 від 24.07.2013, яким митну вартість товару було збільшено до 47 711, 32 доларів США та рішення про коригування митної вартості товару № 100260000/2013/200470/2 від 25.07.2013, яким митну вартість товару збільшено до 53 077, 95 доларів США.

В подальшому відповідачами надано згоду на випуск товарів у вільний обіг під гарантійні зобов'язання, шляхом сплати до державного бюджету сум податків і зборів згідно митної вартості, визначеної митним органом в повному обсязі, та щодо надання протягом 80 днів з дня випуску товарів відповідних документів для підтвердження заявленої митної вартості.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем надані всі необхідні документи для визначення митної вартості товарів для їх митного оформлення, а митним органом, як суб'єктом владних повноважень, не надано доказів щодо правомірності дій при витребувані додаткових документів та винесені оскаржуваних рішень про визначення митної вартості товару.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що у декларації митної вартості декларантом заявлено недостовірні відомості, що стало підставою для коригування заявленої митної вартості ввезених товарів за резервним методом, оскільки надані позивачем документи не підтверджували задекларовану митну вартість товару.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов'язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Статтею 53 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як вже було зазначено вище, рішеннями про коригування митної вартості товарів № 902060000/2013/205702/2 від 24.07.2013 та № 100260000/2013/200470/2 від 25.07.2013 митну вартість товару 1 за МД від 24.07.2013 та за МД від 25.07.2013 визначено із застосуванням резервного методу.

В оскаржуваних рішеннях фактично зазначено дві підстави для сумніву у задекларованій вартості, у зв'язку із чим було розпочато процедури консультацій та застосовано резервні методи визначення митної вартості задекларованих товарів, а саме: наявність відомостей про вищу ціну митних оформлень аналогічного товару, а також розбіжності у поданих декларантом документах.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду даної справи Вищий адміністративний суд України встановив, що перша із наведених підстав не відповідає положенням ч. 3 статті 53 МК України, тому, сама по собі, не наділяє Митницю правом витребування додаткових документів.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 у справі № 21-270а13, відповідно до якого, наявність у ЄАС інформації про іншу митну вартість ідентичних або аналогічних товарів не може бути підставою для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.

Водночас, суд касаційної інстанції вказав про необхідність встановлення суті розбіжностей та їх наявність у поданих ТОВ «Росшина» документах.

Так, з матеріалів справи вбачається що контролюючим органом під час здійснення контролю наданих до митного оформлення ТОВ «Росшина» документів було встановлено, що на інвойсі від 06.03.2013 № EU-6, сертифікаті походження від 07.03.2013 № ССРІТ1С3705В0320/00 та на специфікації № 6 від 06.03.2013 до контракту підпис відрізняється від того, який наявний у зовнішньоекономічному договорі № BETTER EU-01 від 21.05.2012.

Однак, колегія суддів зазначає, що відмінності підписів на інвойсі та сертифікаті походження від підпису на контракті, не є перешкодою для встановлення числового значення заявленої митної вартості, а наявність такої відмінності обґрунтована тим, що контракт підписаний у 2012 році, а інвойс в 2013 році.

Статтею 262 МК України передбачено, що митна вартість товарів і метод її визначення заявляються (декларуються) митному органу декларантом під час переміщення товарів через митний кордон України шляхом подання декларації митної вартості. Порядок та умови декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, встановлюється Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення декларацій митної вартості спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі митної справи.

Згідно з приписами ст. 265 МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів згідно з положеннями цього Кодексу. Такий контроль може здійснюватися в установленому порядку із застосуванням різних форм, у тому числі відповідно до статей 60 і 69 цього Кодексу після закінчення операцій митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів. Порядок контролю правильності визначення митної вартості товарів після закінчення операції митного контролю, оформлення та пропуску через митний кордон України товарів і транспортних засобів та донарахування обов'язкових платежів визначається Кабінетом Міністрів України. Митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документ статтею 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а також у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості чи декларації, поданої для цілей визначення митної вартості.

З метою усунення розбіжностей в документах, усунення сумнівів щодо підробки документів або з'ясування відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, які виявились відсутніми, закон надає право митному органу витребувати від декларанта інші додаткові документи, що перелічені в частині другій статті 53 Митного кодексу України.

При цьому, в силу вимог ст. 55 Митного кодексу України у оскаржуваному рішенні повинна бути наведена інформація, зокрема, щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів, яка і призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття відповідного рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом, проте такої інформації оскаржуване рішення не містить.

Водночас, незважаючи на те, що митний орган не обмежений у виборі додаткових документів, які ним можуть витребовуватися для підтвердження митної вартості товару, їх використання повинне узгоджуватися з правовою суттю правовідносин, які склалися між контрагентами договору.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20.03.2012 у справі № К/9991/89900/11.

Таким чином, витребовуючи додаткові документи Київська міжрегіональна митниця Міндоходів має обґрунтовувати свої вимоги щодо їх надання, узгоджуючи таке надання документів з правовою суттю правовідносин, які склалися між позивачем та його контрагентом, однак, відповідачем такого зроблено не було.

Зі змісту частин 1-5 статті 266 Митного кодексу України випливає, що визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, може здійснюватися за такими методами: 1) за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) за ціною договору щодо ідентичних товарів; 3) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; 4) на основі віднімання вартості; 5) на основі додавання вартості (обчислена вартість); 6.) резервного.

Основним є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). При цьому, як це прямо зазначено у ч. 6 ст. 266 Митного Кодексу, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до статті 266 Митного кодексу України, якщо митна вартість не може бути визначена за методом 1, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Згідно з п. 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 266 МК України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відмовляючи в митному оформленні товару за першим методом, митний орган послався також на неподання позивачем всіх додатково витребуваних документів.

Однак, такий висновок Київської міжрегіональної митниці Міндоходів є незаконним, оскільки згідно з п. 14 Порядку декларування митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, та подання відомостей для її підтвердження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.2006 № 1766, якщо декларантом не подано в установлений строк додаткові документи або якщо він відмовився від їх подання, митну вартість товарів визначає митний орган на підставі наявних відомостей згідно із законодавством. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 266 МК України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

При цьому, Київська міжрегіональна митниця Міндоходів не обґрунтувала чому митна вартість товарів не може бути визначена шляхом попередніх п'яти методів.

Крім того, апелянт не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані Київською міжрегіональною митницею Міндоходів, а формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Також, колегія суддів зазначає, що за умови ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. А ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 у справі № 21-91а12 та від 11.09.2012 у справі № 21-262а12.

Згідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем було подано всі необхідні та належні документи, які дозволяли відповідачам визначити митну вартість товару за першим методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а рішення відповідачів про коригування митної вартості товарів № 902060000/2013/205702/2 від 24.07.2013 та № 100260000/2013/200470/2 від 25.07.2013 скасуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення з апелянта судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ.

Відповідно до пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання позову від 19.09.2013 № 590-VII, який набрав чинності 23.10.2013) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 2 відсотки розміру майнових вимог, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 4 розмірів мінімальної заробітної плати; немайнового характеру 0,06 розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» від 23.01.2015 № 2 доведено до відома суддів апеляційних, окружних адміністративних судів та місцевих загальних судів довідку про результати вивчення та узагальнення практики застосування адміністративними судами Закону України «Про судовий збір», якою визначено, що з урахуванням вимог статті 6 Закону України «Про судовий збір» з позовних заяв, що містять кілька вимог немайнового характеру, судовий збір справляється з кожної вимоги окремо.

З 01.09.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 № 484-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.

Згідно з п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання апеляційної скарги від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015) за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами - 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2013 відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» становив 1 147 грн.

З позовної заяви позивача вбачається, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру (визнати протиправним та скасувати рішення посадової особи митного посту «Черкаси-північний» Черкаської митниці про коригування митної вартості товарів Щербатюка Віталія Вікторовича № 902060000/2013/205702/2 від 24.07.2013; визнати протиправним та скасувати рішення Київської регіональної митниці про коригування митної вартості товарів № 100260000/2013/200470/2 від 25.07.2013). Отже, ставка судового збору за подачу позову становила: (1 147 х 0,06) х 2 = 137, 64 грн.

У відповідності до п.п. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент подання апеляційної скарги від 22.05.2015 № 484-VIII, який набрав чинності 01.09.2015) Київській міжрегіональній митниці Міндоходів потрібно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 151, 40 грн. (137, 64 х 110 %).

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.03.2016 - без змін.

Стягнути з Київської міської митниці Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань на користь Державного бюджету України (отримувач коштів - УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код 38004897, банк отримувача - ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, р/р 1007, код класифікації 22030101) судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 151, 40 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, встановлені статтею 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Василенко Я.М

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.

Повний текст ухвали виготовлений 08.07.2016.

Головуючий суддя Василенко Я.М.

Судді: Карпушова О.В.

Епель О.В.