Справа № 815/3298/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3298/16
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

11 липня 2016 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Підприємтсво «Орловський завод» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Підприємтсво «Орловський завод» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій державного виконавця ВДВС Біляївського РУЮ Олефіра С.В. протиправними та зобов'язання виключити належне ОСОБА_1 на праві власності рухоме майно з акту опису та арешту майна від 20.03.2016 року, складеного державним виконавцем ВДВС Біляївського РУЮ Олефіром С.В. та звільнити майно з-під арешту.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 ст. 4 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно ст. 181 КАС України, предметом оскарження можуть бути рішення, дії чи бездіяльність державної виконавчої служби (державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби), що стосуються прав, свобод чи інтересів учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій. Такі рішення, дії чи бездіяльність можуть бути прийняті (вчинені, допущені) при виконанні будь-яких виконавчих документів.

Положеннями ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»№ 606-XIV від 21.04.1999 року передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Поряд з цим, ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»№ 606-XIV від 21.04.1999 року встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» №3 від 13 грудня 2010 року, роз'яснено, що при визначенні юрисдикції суди повинні виходити з того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених частиною другою статті 17 Закону України „Про виконавче провадження", крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

При цьому, п.17 вказаного Пленуму ВАСУ, судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Так, згідно договору застави від 15.12.2009 року, Підприємство «Орловський завод» у вигляді ТОВ (заставодавець) надало ОСОБА_1 (заставодержателю) майно: обладнання, інвентар та транспортні засоби згідно опису, в забезпечення виконання зобов'язань заставодавця перед заставодержателем, що випливають з договору позики №2009/12 від 15.12.2009 року.

11.04.2014 року між юридичною особою Підприємство «Орловський завод» у вигляді ТОВ та фізичною особою - громадянином США ОСОБА_1 укладено договір про задоволення вимог заставодержателя шляхом передачі заставодержателю права власності на предмет застави.

Поряд з цим, 20.03.2016 року при примусовому виконанні наказу Господарського суду Одеської області по справі 320-4/17-1608-2011 про стягнення у солідарному порядку з Підприємства «Орловський завод» у вигляді ТОВ та ТОВ «Рест» на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» заборгованості за кредитом в розмірі 12384636,77 грн., здійсненого в рамках виконавчого провадження №30929284, державним виконавцем ВДВС Біляївського РУЮ Олефіром С.В. включено до акту опису від 20.03.2016 року майно, яке, як зазначає позивач, належне ОСОБА_1 на праві власності.

Отже, з урахуванням викладеного та приймаючи до уваги те, згідно ч.2 ст.114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини, суддя приходить до висновку, що для вирішення даного спору встановлено інший порядок судового провадження, оскільки для вирішення питання про зняття арешту з майна необхідно встановити наявність права позивача на визначене майно шляхом дослідження цивільних правовідносин щодо цього майна.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями давати оцінку таким правовідносинам, а тому такі вимоги підлягають розгляду в порядку, встановленому ЦПК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Вищого адміністративного суду України, викладеним в рішеннях по справам №К/800/35345/13 від 21.05.2014 року, №К/9991/39524/12 та №К/9991/59047/12 від 04.06.2014 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з вищенаведеного, зазначені позовні вимоги не можуть бути предметом розгляду в адміністративній справі та розглядатись у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Зазначена обставина згідно п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Підприємтсво «Орловський завод» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Відділ примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу, що з даними позовними вимогами слід звертатись до Біляївського районного суду Одеської області, в порядку цивільного судочинства.

Позов з усіма доданими до нього матеріалами повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ч. 3 ст. 186 КАС України.

Суддя П.П.Марин