Справа № 826/9523/15
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9523/15 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Вівдиченко Т.Р.

Суддів: Борисюк Л.П.

Петрика І.Й.

За участю секретаря: Хмарської К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Земельний капітал» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Земельний капітал» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Земельний капітал» звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 01 липня 2014 року № та №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Земельний капітал» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі повідомлення від 12.05.2014 року № 57/10/26-5022-07, відповідно до наказу начальника Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві 12.05.2014 року №1170 від 12.05.2014 року та постанови слідчого СВ Подільського РУГУ МВС України в м. Києві лейтенанта міліції Боголюба M.B. від 13.01.2014 року та від 10.04.2014 року, згідно з п.п.78.1.11 п. 78.1 ст. 78, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст.75, ст..79 Податкового кодексу України, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Земельний капітал», з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податків, зборів по взаємовідносинах з TOB «Автопіца-К» за період з 01.01.2012 року по 06.11.2013 року. За результатами проведеної перевірки складено Акт від 19.05.2014 року № 192/1-22-07-35725718.

Актом перевірки встановлено порушення :- пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 рік на суму 9 967 698,00 грн; - п.п.16.1.3 п. 16.1 мст.16, пп. 49.18.3 п. 49.18 ст.49 Податкового Кодексу України . а саме, встановлено неподання декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік.

На підставі встановлених порушень відповідачем 01.07.2014 року прийнято податкові повідомлення-рішення :

- №, яким встановлено порушення вимог п.п.16.1.3 п. 16.1 ст.16. пп. 49.18.3 п. 49.18 ст.49 Податкового Кодексу України та Товариству з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Земельний капітал» нараховано штрафні санкції в розмірі 170,00 грн. за платежем - податок на прибуток приватних підприємств;

- №, яким за порушення вимог пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового Кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 12 459 623,00 грн., у тому числі основний платіж - 9 967 698.00 грн. та штрафні санкції - 2 491 925,00 грн.

Позивач, не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, стало встановлення контролюючим органом формування платником податку валових витрат, з урахуванням взаємовідносин з TOB «Автопіца-К». Крім того, проведеною перевіркою встановлено неподання декларації з податку на прибуток підприємств за 2013 рік.

Так, податковим повідомленням-рішенням № від 01.07.2014 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Земельний капітал» нараховано штрафні санкції в розмірі 170,00 грн. за платежем податок на прибуток приватних підприємств.

Положеннями пп.16.1.3 та пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України встановлено, що платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

У відповідності до п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема: календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Статтею 203 Податкового кодексу України встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Згідно п.120.1 ст.120 Податкового кодексу України, неподання або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов'язаними нараховувати та сплачувати податки, збори податкових декларацій (розрахунків), тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 170 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для накладення на позивача штрафних санкцій стало встановлення, неподання позивачем податкової звітності з податку на прибуток підприємств за 2013 рік, що слугувало для правомірного прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення № від 01.07.2014 року.

Колегія суддів зауважує, що апелянтом вищенаведене у суді не спростовано, зокрема, не надано доказів подання такої звітності до податкового органу.

Податковим повідомленням-рішенням № від 01.07.2014 року позивачу збільшено зобов'язання з податку на прибуток у зв'язку із допущенням порушень вимог пп. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 Податкового кодексу України.

Отже, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України визначено, що доходи, які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною, відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається, відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

Положеннями пп. 135.5.4 п. 135.5 ст.135 Податкового кодексу України встановлено, що інші доходи включають, в тому числі, вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

Згідно пп.14.1.11 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, безнадійною заборгованістю визначається заборгованість, що відповідає одній з таких ознак: заборгованість за зобов'язаннями, щодо яких минув строк позовної давності.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що згідно матеріалів справи, 30.03.2012 року між позивачем та ТОВ «Автопіца-К» укладено договір поставки нафтопродуктів № 300312 А-ЗК.

Так, умовами договору на позивача покладався обов'язок із постачання нафтопродуктів на користь ТОВ «Автопіца-К» загальною вартістю 54 610 000,00 грн. без урахування ПДВ на суму 8 600,00 грн.

Додатковою угодою №2 від 27.04.2012 року до вказаного вище договору сторони обумовили повернення здійсненої покупцем передоплати на корись позивача, у зв'язку із неможливістю поставити товар, однак кошти позивачем не повертались.

В матеріалах справи відсутні докази повернення позивачем таких коштів до ТОВ «Автопіца-К».

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що винесені відповідачем податкові повідомлення-рішення є протиправними в силу неправомірності дій податкового органу щодо призначення проведення позапланової перевірки та відсутність у податкового органу права на винесення податкових повідомлень рішень за наслідками перевірки проведеної в рамках кримінального розслідування.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що вказані доводи апелянта не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент винесення оскаржуваних рішень) встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у зв'язку з отриманням судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону.

У відповідності до пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України, у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким податковим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим податковим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала/им закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили. Матеріали такої перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються органу, що призначив перевірку.

Отже, з наведеного вбачається, що заборона винесення податкового повідомлення-рішення, поширюється виключно у разі, якщо грошове зобов'язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки суду не надано доказів порушення кримінального провадження щодо посадових осіб позивача чи оголошення їм підозри, а тому не приймаються посилання позивача на передчасність прийняття оскаржуваних рішень.

Доводи апелянта з приводу відсутності у органу досудового слідства самостійно приймати рішення щодо проведення перевірки, без участі слідчого судді, також, є безпідставними.

Так, суд першої інстанції зазначив, що проведення ревізії та перевірки, визначалось п. 4 ч. 2 ст. 40 КПК України, яка діяла до 14.10.2014 року, включно.

Колегією суддів встановлено, що постанови слідчого СВ Подільського РУГУ МВС України в м. Києві лейтенанта міліції Боголюба М.В. виносились 13.01.2014 року та 10.04.2014 року, тобто до внесення відповідних змін до КПК України, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень 01 липня 2014 року № та № не ґрунтуються на вимогах закону, у зв'язку із чим в їх задоволенні слід відмовити повністю.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Група компаній «Земельний капітал» залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: Вівдиченко Т.Р.

Судді: Борисюк Л.П.

Петрик І.Й.

Повний текст ухвали виготовлено 08.07.2016 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Петрик І.Й.

Борисюк Л.П.