Справа № 817/5/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и
17 червня 2016 р.Р і в н е 817/5/16
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О. за участю секретаря судового засідання Маринич В.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

прокурор: Маринич В.В.,

позивача: представник не прибув,

відповідача: представник Міщанюк О.А.,

третьої особи відповідача: представник представник Музика А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Керівника Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Державного закладу «Дубенське вище художнє професійно-технічне училище»
до Виконавчого комітету Дубенської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління освіти та науки Рівненської обласної державної адміністрації
про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій
В С Т АН О В И В:
Керівник Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області в інтересах держави в особі Державного навчального закладу «Дубенське вище художнє професійно-технічне училище» звернувся з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області про визнання незаконним та скасування рішення від 26.11.2015 №452 «Про формування, забезпечення і підготовку загону самооборони та роти охорони на території міста Дубно» в частині пунктів 1.1, 2, 2.1, 2.2, зобов`язання вчинення дій щодо не прийняття у подальшому будь яких рішень про розпорядження (вилучення, відчуження тощо) приміщення адмінбудівлі №20 по вул.Грушевського у м.Дубно Рівненської області та спортивного залу, розташованого по вул.Грушевського, буд.16 у м.Дубно Рівненської області.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що відповідач прийняв протиправне рішення щодо розпорядження об`єктами нерухомості, що перебувають на балансі державного навчального закладу, позаяк органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями розпоряджатися, в тому числі і відчужувати або передавати у інший спосіб, майно державного закладу освіти. Крім того, як зазначено у позові, відповідно до вимог Закону України «Про правовий режим воєнного стану» вилучення майна державного навчального закладу може мати місце виключно за умови оголошення воєнного чи надзвичайного стану на відповідній території, при цьому таке рішення може бути у формі погодження відповідного рішення військового командування про примусове відчуження або вилучення такого майна. Оскільки Дубенською міською радою, як органом місцевого самоврядування, що наділений повноваженнями щодо скасування актів виконавчого органу ради, які не відповідають Конституції чи законам України, не вжито вичерпних заходів для скасування спірних пунктів відповідного рішення, керівником прокуратури, враховуючи звернення Державного закладу «Дубенське вище художнє професійно-технічне училище», подано даний позов до суду.

У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовільнити повністю.

Представник позивача явки свого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується доказами в матеріалах справи.

Судом не визнавалася обов`язковою участь представника позивача, відтак суд вважав за можливе провести судовий розгляд за його відсутності.

Відповідач позову не визнав, надав суду письмові заперечення проти позову (а.с.88-90), в яких зазначив, що доводи позовної заяви є необгрунтованими, а позов безпідставним, оскільки ст.63 Закону України «Про освіту» визначено, що майно державного навчального закладу може бути вилучено у випадку, передбаченому чинним законодавством. Покликаючись до норм ст.1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», що кореспондуються із положеннями ст.36 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідач стверджував про повноваження щодо погодження рішень про відчуження майна та надання його Збройним Силам України в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану. При цьому відповідач зазначив, що рішення відповідача у спірній частині не позбавляє позивача будь яких майнових прав, оскільки воно може бути реалізоване лише після запровадження правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, тобто у майбутньому. Крім того відповідач підкреслив, що приміщення адміністративного будинку по АДРЕСА_1 , яким користується позивач, з 2006 року належить на праві власності територіальній громаді м. Дубно, тому, спираючись на положення ст. 319 ЦК України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідач зазначив, що міська рада, як власник вказаного приміщення, вправі була передбачати в оскаржуваному рішенні можливість використання вказаного об`єкту нерухомого майна для потреб загону самооборони після запровадження правового режиму воєнного чи надзвичайного стану. З таких підстав просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позовних вимог з вищевикладених підстав просив суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 01.02.2016 до участі у справі залучено Управління освіти та науки Рівненської обласної державної адміністрації у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У ході судового розгляду представник третьої особи подав суду письмові пояснення (а.с.136-138), у яких зазначив, що приміщення адміністративного будинку по вул. Грушевського, 20 у м.Дубно та спортивного залу по вул. Грушевського, 16 у м.Дубно знаходяться на балансі та в оперативному управлінні училища, що підтверджується п.7.9. Статуту училища та листом МОН України від 24.11.2015 №1/11-16988, державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №265008 та планом меж даної земельної ділянки. Покликаючись до ст.49 Закону України «По професійно-технічну освіту» третя особа стверджувала, що майно училища може вилучатися тільки засновником, за умови подальшого використання на розвиток професійно-технічної освіти, яким наразі є Міністерство освіти і науки України, зазначивши при цьому, що відповідачу не надано права розпоряджатися майном, що є державною власністю, або вилучати це майно у професійно-технічних навчальних закладів державної форми власності. Тому, як переконана третя особа, спірні пункти рішення відповідача від 26.11.2015 №452 порушують право державної власності, а отже підлягають визнанню їх протиправними та скасуванню.

Заслухавши представників сторін, третьої особи, дослідивши представлені документи та інші зібрані по справі матеріали, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково відповідно до наступного.

Як встановлено судом, 26.11.2015 виконавчим комітетом Дубенської міської ради прийнято рішення №452 «Про формування, забезпечення і підготовку загону самооборони та роти охорони на території міста Дубно».

Відповідно до пунктів №1 та 1.1. вказаного рішення вирішено:

для розміщення військовослужбовців загону самооборони міста Дубно та роти охорони Дубенського об`єднаного міського військового комісаріату:

- директору державного навчального закладу «Дубенського вищого художнього професійного технічного училища» Підкидачу С.К., виділити приміщення адміністративного будинку за адресою: м.Дубно, вул. Грушевського б. 20, (маєток графині Шувалової) та приміщення спортивного залу за адресою м.Дубно, вул. Грушевського, 16 для розміщення особового складу загону самооборони для виконання ними заходів територіальної оборони міста.

Пунктами 2, 2.1., 2.2. рішення вирішено:

директору державного навчального закладу «Дубенського вищого художнього професійного технічного училища»:

- до 01 січня 2016 року спільно з управлінням економіки і власності Дубенської міської ради, відповідно до чинного законодавства, підготувати проекти актів на передачу приміщення, майна ДНЗ «Дубенського ВХПТУ» на потреби загону самооборони міста Дубно;

- протягом 12 годин з моменту запровадження правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, відповідно до чинного законодавства, здійснити з представником Дубенського ОМВК прийом- передачу приміщення та майна ДНЗ «Дубенського ВХПТУ» на потреби загону самооборони (а.с.15-16).

Не погодившись із вказаним рішенням Виконавчого комітету Дубенської міської ради, Державний заклад «Дубенське вище художнє професійно-технічне училище» листом від 08.12.2015 за вих. №265 звернулось до Дубенського міжрайонного прокурора для подання в інтересах училища позову до суду (а.с.18).

Вважаючи рішення від 26.11.2015 №452 в частині пунктів 1.1., 2, 2.1. та 2.2. незаконним, керівник Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.2, 5, 6 Закону України «Про освіту» завданням законодавства України про освіту є регулювання суспільних відносин у галузі навчання, виховання, професійної, наукової, загальнокультурної підготовки громадян України. Державний нагляд (контроль) у сфері освіти здійснюється з метою реалізації єдиної державної політики в галузі освіти. Державний нагляд (контроль) здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти, та місцевими органами управління освітою. Одними з основних принципів освіти є доступність для кожного громадянина усіх форм і типів освітніх послуг, що надаються державою; рівність умов кожної людини для повної реалізації її здібностей, таланту, всебічного розвитку тощо.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про освіту» навчальні заклади, засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Частиною 1 ст.61 Закону України «Про освіту» визначено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону України «Про освіту» матеріально-технічна база навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності. Майно навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти належить їм на правах, визначених чинним законодавством.

Згідно ч.4 ст.63 Закону України «Про освіту» основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Відповідно до ч.5 ст.63 Закону України «Про освіту» об`єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов`язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Таким чином, законом прямо встановлено заборону на вилучення основних фондів, оборотних коштів та іншого майна державних навчальних закладів, крім випадків, передбачених чинним законодавством, та заборонено їх перепрофілювання або використання не за призначенням.

Так, відповідно до статуту Державного навчального закладу «Дубенське вище художнє професійно-технічне училище» вище художнє професійно-технічне училище є державним професійно-технічним навчальним закладом третього атестаційного рівня, що здійснює підготовку робітників високого рівня кваліфікації з технологічно складних, наукоємних професій та спеціальностей або робітників, діяльність яких пов`язана зі складною організацією праці, з числа випускників загальноосвітніх навчальних закладів (п.1.1. статуту).

Міністерство освіти і науки України, управління освіти і науки Рівненської обласної державної адміністрації здійснює контроль за дотриманням вимог Статуту та приймають відповідні рішення в разі їх порушень (п.1.6. статуту).

Управління вищим художнім професійно-технічним училищем здійснюється Міністерством освіти і науки України та структурним підрозділом з питань професійно-технічної освіти, створеним Рівненською обласною адміністрацією, відповідно до їх повноважень, визначених Законом України «Про професійно-технічну освіту» (п.6.1. статуту).

Пунктом 7.9 статуту визначено, що об`єкти права власності: навчально-виробничі, побутові, культурно-освітні, оздоровчі, спортивні будівлі та споруди, житло, комунікації, обладнання, засоби навчання, транспортні засоби та інше майно вищого художнього професійно-технічного училища є державною власністю, що закріплене Міністерством освіти і науки за вищим художнім професійно-технічним училищем і перебуває в оперативному управлінні даного закладу.

Функції управлінням майном, закріплено за вищим художнім професійно-технічним училищем, контроль за ефективністю його використання і збереження здійснює Міністерство освіти і науки України.

Відповідно до пункту 7.10 статуту вище художнє професійно-технічне училище несе відповідальність перед Міністерством освіти і науки України за збереження та використання за призначенням закріпленого за ним майна.

Так, згідно листа Міністерства освіти і науки України від 24.11.2015 №1/11-16988 «Щодо підтвердження майна, яке перебуває на балансі установи», копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.18-19), майно (будівлі, споруди, інші основні засоби і матеріальні цінності), що знаходиться на балансі Державного навчального закладу «Дубенське вище художнє професійно-технічне училище», зокрема: майстерня, будинок гаражу, спортзал, актовий зал, що знаходяться за адресою: місто Дубно, вул. Грушевського, 110, є державною власністю, що перебуває в сфері управління Міністерства освіти і науки та закріплене за Державним навчальним закладом «Дубенське вище художнє професійно-технічне училище» на праві оперативного управління.

Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №265008 Державному навчальному закладу «Дубенське вище художнє професійно-технічне училище» на підставі рішення Дубенської міської ради від 23.07.2004 №888 надано право постійного користування земельною ділянкою площею 0,6984 га за адресою у м. Дубно, вул. Грушевського, 110 для обслуговування виробничої майстерні, спортзалу. Згідно плану меж земельної ділянки до даного державного акту, адмінбудівля і спортзал навчального закладу знаходяться за адресою: місто Дубно, вул. Грушевського, 110 (а.с.20).

Разом з тим, рішенням виконавчого комітету Дубенської міської ради від 20.10.2005 №734 змінено адресу будівель Дубенського міжшкільного навчально-виробничого комбінату на вул. Грушевського, 112, яким присвоєно нову адресу: вул. Грушевського, 16 (а.с.21).

Водночас, при зміні адреси будівель по вул. Грушевського, 112, також було змінено адресу будівель державного навчального закладу «Дубенського вищого художнього професійного технічного училища» по вул. Грушевського, 110, та присвоєно адресу: Грушевського, 16.

Враховуючи викладене, 16.11.2006 виконавчий комітет Дубенської міської ради прийняв рішення №1011, яким змінив адресу адмінбудинку №16 (110) на вул. Грушевського, та присвоїв йому номер 20 по вул. Грушевського (а.с.22).

Таким чином, на даний час державний навчальний заклад «Дубенське вище художнє професійно-технічне училище» має на балансі адміністративний будинок за адресою АДРЕСА_1 , та приміщення спортивного залу за адресою місто Дубно, вул. Грушевського, 16, що підтверджується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №265008 та планом меж даної земельної ділянки.

Проте, у ході судового розгляду представник відповідача покликався, що приміщення адмінбудівлі по вул. Грушевського б.20 у м. Дубно перебуває у комунальній власності, про що подав суду витяг по реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.10.2006 за №12270964, свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 17.10.2006 та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.10.2015 №45243367 (а.с.91-94).

Однак, суд зазначає, що відповідно до положень ст.18 Закону України «Про освіту» навчальні заклади, засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу, а згідно ч.4 ст.63 Закону України «Про освіту», як вже йшлося, основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

Так, ч.1 ст.4 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» встановлено, що примусове відчуження або вилучення майна у зв`язку із запровадженням та виконанням заходів правового режиму воєнного стану здійснюється за рішенням військового командування, погодженим відповідно з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною, районною, Київською чи Севастопольською міською державною адміністрацією або виконавчим органом відповідної місцевої ради.

При цьому, згідно ст.1 Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану» вилучення майна - позбавлення державних підприємств, державних господарських об`єднань права господарського відання або оперативного управління індивідуально визначеним державним майном з метою його передачі для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану.

У відповідності до ст.15 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військовому командуванню надається право разом з органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування, а якщо це неможливо, - самостійно запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, вилучати для тимчасового використання необхідне для потреб оборони майно міністерств, інших центральних та місцевих органів виконавчої влади, територіальних громад, підприємств, установ і організацій усіх форм власності та громадян, у тому числі згідно з Положенням про військово-транспортний обов`язок - транспортні засоби, споруди, машини, механізми, обладнання та інші об`єкти, пов`язані з обслуговуванням транспорту, та видавати про це відповідні документи встановленого зразка (п.4).

Дійсно, у відповідності до ч.4 ст.63 Закону України «Про світу» основні фонди, оборотні кошти та інше майно державних навчальних закладів, установ, організацій та підприємств системи освіти не підлягають вилученню, крім випадків, передбачених чинним законодавством.

З огляду на викладене суд зазначає, що вищенаведені норми матеріального права не наділяють органи місцевого самоврядування повноваженнями самостійно приймати рішення щодо вилучення того чи іншого майна, а лише у формі погодження рішення військового командування з цього приводу, та за умови введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або в окремих її місцевостях. Так, на момент розгляду справи у суді а ні на території Рівненської області, а ні на території міста Дубно не введено воєнного чи надзвичайного стану у встановленому законом порядку. При цьому, норми Закону України «Про освіту» забороняють перепрофільовувати або використовувати не за призначенням об`єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов`язані з навчальним та науковим процесом.

За таких обставин, приймаючи рішення від 26.11.2015 №452 «Про формування, забезпечення і підготовку загону самооборони та роти охорони на території міста Дубно» в частині спірних пунктів 1.1, 2, 2.1, 2.2 відповідач вийшов за межі наданих повноважень та діяв не у спосіб, встановлений законом, що є підставою для визнання його протиправним у оспорюваній частині.

Інші доводи відповідача висновків суду не спростовують.

Відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача до вчинення дій щодо не прийняття у подальшому будь яких рішень про розпорядження (вилучення, відчуження тощо) приміщення адмінбудівлі №20 по вул.Грушевського у м.Дубно Рівненської області та спортивного залу, розташованого по вул.Грушевського, буд.16 у м.Дубно Рівненської області, то такі не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частинами 1 та 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову, зокрема, про: визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Отже, аналізуючи зміст ч.2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у контексті ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України суд дійшов висновку, що правовому захисту у суді підлягає порушене право особи внаслідок рішення, дії або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а не ймовірність його порушення у майбутньому (факт припущення), оскільки вказана вимога направлена на превентивний захист прав позивача.

При цьому суд зазначає, що вимога про зобов`язання суб`єкта владних повноважень утриматися від здійснення/вчинення тих чи інших дій не належить до компетенції адміністративного суду, у разі наявності у суб`єкта владних повноважень права адміністративного розсуду.

Як вбачається з положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, зокрема, суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Такої позиції дотримується Вищий адміністративний суд в ухвалі від 31.07.2014 у справі №К/800/62158/13.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) критеріям, передбаченим ч. 3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому суд звертає увагу на те, що після скасування судом спірних пунктів 1.1, 2, 2.1, 2.2. рішення від 26.11.2015 №452 «Про формування, забезпечення і підготовку загону самооборони та роти охорони на території міста Дубно» відбувається поновлення становища, яке передувало допущенному відповідачем порушенню через прийняття такого рішення, що в повній мірі відновлює порушені права позивача.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповіндо до ч.ч. 2, 4 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб`єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов`язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У справах, в яких позивачем є суб`єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Дубенської міської ради Рівненської області від 26.11.2015 №452 "Про формування, забезпечення і підготовку загону самооборони та роти охорони на території міста Дубно" в частині підпунктів 1.1 пункту 1, пункту 2, підпунктів 2.1., 2.2.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.