Справа № 243/4957/16-а
Суддя: Чемодурова Н. О.
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер №243/4957/16-а
Номер провадження №2-а/243/144/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«07» липня 2016 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Чемодуроваої Н.О.

при секретарі Жмарьові П.Б.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - Буняк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Слов'янську справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до рядового поліції, інспектора роти №2 батальйону управління поліції у містах Краматорську та Слов'янську Буняк Ігоря Віталійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

21 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування постанови рядового поліції, інспектора роти №2 батальйону управління поліції у містах Краматорську та Слов'янську Буняк І.В. від 16 червня 2016 року, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 червня 2016 року він керував автомобілем TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1. Близько 12-00 години він рухався вул. Банківською м.Слов'янськ зі сторони Слов'янського курорту та здійснив зупинку транспортного засобу біля магазину «Олімп». Через деякий час біля його транспортного засобу зупинився патрульний автомобіль поліції, з нього вийшли два інспектори поліції, які стали звинувачувати позивача у порушенні правил зупинки. Інспектори стверджували, що він здійснив зупинку транспортного засобу ближче ніж за 10 метрів від пішохідного переходу. На його пояснення стосовно того, що він з порушенням незгоден, оскільки вважав, що транспортний засіб ним було зупинено на відстані більше ніж 10 метрів від пішохідного переходу, інспектори не звертали уваги. На його прохання виміряти відстань від пішохідного переходу до його транспортного засобу за допомогою технічних пристроїв у присутності свідків, поліцейські також відмовились. Рядовий поліції, інспектор роти №2 батальйону управління поліції у містах Краматорську та Слов'янську Буняк І.В. виніс відносно нього постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПСЗ №093492, за ч.1 ст.122 КУпАП про застосування до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

З такими діями він незгоден та вважає їх незаконними. Просив визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно нього.

Позивач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав заяву про підтримання заявлених позовних вимог, просив розгляд справи проводити за його відсутності, за участю його представника ОСОБА_2 (а.с.16).

Представник позивача ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 21 червня 2016 року (а.с.11), позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним у заяві. Додатково зазначив, що при складанні оскаржуваної постанови Буняк І.В. порушив п.9 розділу IV Інструкції з оформлення матеріалів внесення до постанови додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. Він вніс до постанови додатковий запис у вигляді свого підпису, вже після того, як копія постанови була підписана та отримана ОСОБА_1 Крім того, зазначив, що відео надане Буняк І.В. з відеореєстратору не є належним доказом вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення, оскільки воно може надаватись третім особам лише на підставі ухвали суду. Просив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно нього.

Відповідач рядовий поліції, інспектор роти №2 батальйону управління поліції у містах Краматорську та Слов'янську Буняк І.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, додатково зазначив, що 16 червня 2016 року ним особисто було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.122 КУпАП, відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, складати протокол в даному випадку не було необхідності. На місці складення постанови правопорушнику було роз'яснено його права, відповідно до ст.268 КУпАП, ОСОБА_1 в свою чергу відмовився від надання письмових пояснень, проте провину свою визнавав, зазначив, що був вимушений порушити правила дорожнього руху, оскільки поспішав до ветеринарної лікарні, що знаходиться неподалік. Також ОСОБА_1 було роз'яснено його право оскаржити дану постанову, на що він зазначив, що оскаржувати не буде, оскільки сам розуміє, що він винен. Зазначені обставини зафіксовані на відеокамері-реєстраторі, копію диску з відео вказаних подій долучив до матеріалів справи. При складанні постанови, відстань між авто та зеброю не вимірювали, оскільки було очевидним, що водій ОСОБА_1 здійснив зупинку транспортного засобу ближче ніж за 10 метрів від пішохідного переходу, що зафіксовано на відео та фото з місця події. Крім того, на місці скоєння правопорушення водій не заявляв клопотання про вимірювання відстані, погоджувався, що допустив порушення ПДР України. Щодо підписання постанови, то він її підписував, проте, можливо вже тоді, коли віддав копію ОСОБА_1, або ж копія його підпису не відобразилась належним чином на копії постанови, оскільки при заповненні зазначеного бланку необхідно посилено тиснути для відтиску написаного. Тим паче, відповідно до ст.283 КУпАП, підпис особи що склала постанову у справі про адміністративне правопорушення не є обов'язковим. Також зазначив, що відповідно до ст.40 ЗУ «Про національну поліцію», для забезпечення публічної безпеки і порядку на форменому одязі працівників поліції можуть бути розміщені автоматична фото- і відеотехніка, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Він скористався зазначеною можливістю та зафіксував правопорушення скоєне ОСОБА_1 на нагрудну камеру своєї форми та надав в якості доказу для дослідження в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами докази, суд установив наступне.

Постановою від 16 червня 2016 року серії ПС3 № 093492, винесеною рядовим поліції, інспектором роти №2 батальйону управління поліції у містах Краматорську та Слов'янську Буняк І.В. до водія транспортного засобу ОСОБА_1 на підставі розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення застосовано за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255,00 грн. При викладенні суті скоєного правопорушення у постанові зазначено, що Бойко В.В 16 червня 2016 року о 11 годині 50 хвилин на порушив правила зупинки, здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу (.с.6).

З переглянутого в судовому засіданні відеозапису серійний номер DSJX30019-AH0019, вбачається, що цей запис зроблено 16 червня 2016 року об 11 годині 55 хвилин, відповідно до нього водій автомобіля TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП. На місці складання оскаржуваної постанови позивачу було роз'яснено його права та можливість оскарження постанови про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 в свою чергу, не заперечував скоєння ним правопорушення та просив винести йому усне попередження, жодних клопотань по суті правопорушення не заявляв (а.с.14).

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається зі змісту ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до вимог ст.280 КУпАП, Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Приписами ст.251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП визначено: Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Судом встановлено, що при винесені постанови по справі про адміністративне правопорушення відповідачем були дотримані перелічені вимоги КУпАП.

Так, протокол на місці скоєння правопорушення цілком правомірно складено не було, правопорушнику було запропоновано надати особисті письмові пояснення для долучення до постанови у справі про адміністративне правопорушення, однак зазначеним правом він не скористався. Йому були роз'яснені його права та з урахуванням його повного визнання провини, він був притягнутий до мінімального покарання, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП - накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 грн. 00 коп.

Крім того, доводи ОСОБА_1 щодо ігнорування співробітниками поліції його клопотання про вимірювання відстані від пішохідного переходу до його транспортного засобу за допомогою технічних пристроїв у присутності свідків, також не знайшли свого підтвердження. З дослідженого відеозапису в судовому засіданні достовірно встановлено, що автомобіль TOYOTA HIGHLANDER, державний номерний знак НОМЕР_1 знаходився у безпосередній близькості від зебри, позивач на місці скоєння правопорушення, при оформленні та складанні постанови, заяв або клопотань не заявляв, йому було належним чином роз'яснено його права, про що також свідчить його підпис у постанові, свою провину він визнавав повністю та не заперечував, скоєння ним правопорушення.

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі ст.40 ЗУ «Про національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Стаття 122 ч.1 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги в русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 р. (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі і ч.1 ст. 122 КУпАП. Відповідно до п.2 розділу ІІІ цієї Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п.5 розділу ІІІ Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:

1)чи належить до його компетенції розгляд цієї справи;

2)чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;

3)чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);

4)чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;

5)чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників та адвоката.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП, відповідно до положень ст.222 КУпАП відноситься до компетенції Національної поліції України, тобто постанову винесено уповноваженою особою. Відповідно до п.4 розділу ІІІ Інструкції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у ст.268 КУпАП, серед яких зокрема передбачено право при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Ствердження ОСОБА_1, що йому не було роз'яснено право користування юридичною допомогою адвоката, а лише роз'яснено ст.63 Конституції України та таким чином, поліцейським не було надано можливості для реалізації його права на захист не знайшли свого підтвердження, відповідно до дослідженого в судовому засіданні відеозапису з місця скоєння правопорушення.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі, яка повинна відповідати вимогам ст.283 КУпАП, відповідно до якої постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Вивченням постанови серії ПС3 № 093492 від 16 червня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності встановлено, що вона не відповідає вимогам Інструкції, а саме п.5 розділу IV, встановлено, що форма постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачена додатком 5 цієї Інструкції. Форма постанови серії ПС3 № 093492 від 16 червня 2016 року не відповідає додатку 5 Інструкції.

Однак, як зазначено ст.18 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про національну поліцію», до 31 грудня 2016 року поліції дозволяється використання службових посвідчень, бланків, печаток, штампів, логотипів та емблем міліції та Міністерства внутрішніх справ України.

Разом з тим, чинне законодавство не містить визначення поняття «бланк». У сучасній українській мові слово «бланк» тлумачиться так: 1.бланк - це аркуш паперу з відтвореними на ньому реквізитами, що містять постійну інформацію. Застосування бланків для складання документів підвищує культуру праці управління, надає інформації офіційного характеру, полегшує сприймання, виконання та подальше використання документа. 2.макет документа у вигляді паперового листа, що містить елементи фірмового стилю або інформацію постійного характеру (накладні, акти, листи і т.п.); призначений для подальшого заповнення та внесення записів у відведені місця від руки або машинним способом. Види бланків: загальний бланк для виготовлення будь-якого виду документа (крім листа); бланк листа; бланк конкретного виду документа, крім листа. 3.бланк - це стандартний аркуш паперу, на якому заздалегідь відтворюється інформація про організацію - автора, від імені якого документ видається, що з'явився в 30-х роках XIX століття і знайшов повсюдне поширення.

Отже, з погляду значення слова «бланк», вжитого у ЗУ «Про національну поліцію», суд приходить до висновку, що відповідачем Буняк І.В. було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення згідно з вимогами зазначеного закону, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, крім того вона складена та оформлена на чинному бланку, строк дії якого встановлений до 31 грудня 2016 року повсюдно по Україні.

Відповідно до вимог статті 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги або подання прокурора на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу або подання прокурора без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до положення ч.6 ст.71 КАСУ якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Будь-яких передбачених законом доказів, які б спростовували чи викликали сумнів у подіях, які були зафіксовані переглянутим у судовому засіданні відеозаписом серійний номер DSJX30019-AH0019 від 16 червня 2016 року позивач та його представник суду не надали та на їх наявність не посилаються.

Проаналізувавши обставини справи та надані сторонами докази, суд приходить до висновку про законність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та необґрунтованості заявленого позову.

Враховуючи те, що під час судового розгляду було встановлено у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, наявні законні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом на підставі положення ст.288 КУпАП.

Керуючись статтями 247, 283, 287-289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 71, 159-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до рядового поліції, інспектора роти №2 батальйону управління поліції у містах Краматорську та Слов'янську Буняк Ігоря Віталійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на постанову суду подається Донецькому апеляційному адміністративному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадку та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлено 11 липня 2016 року.

Суддя Н.О. Чемодурова