Справа № 461/177/15а
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року Справа № 876/929/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Довга О.І.

судді Ліщинський А.М.

судді Матковська З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 05.01.2016р. по справі № 461/177/15а за позовом ОСОБА_1 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним і скасування розпорядження,

В С Т А Н О В И В :

12.01.2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування розпорядження від 21.10.2014р. № 413 «Про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1».

23 квітня 2015 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить суд визнати протиправним і скасувати розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 21.10.2014р. № 413 «Про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1» (з урахуванням змін, внесених розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 23.03.2015р. № 104 «Про внесення змін в розпорядження Галицької районної адміністрації від 21.10.2014р. № 413»).

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спірна вентиляція не була самовільно влаштована нею, а монтувалась на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» у 2007 році і при її монтажі об'єктивно не можна було порушити рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 № 833. Зазначає, що актом від 20.03.2007р., на прийомку в експлуатацію димових та вентиляційних каналів в житлових будинках після капітального ремонту і нового будівництва, витяжна вентиляція з нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 була прийнята в експлуатацію. Про факт влаштування та прийняття в експлуатацію витяжної вентиляції було відомо ЛМКП «Айсберг» і про вказані обставини повинна була та могла довідатись Галицька районна адміністрація Львівської міської ради. Відповідні дії по влаштуванню спірної витяжної вентиляції вчинялись до набуття ОСОБА_1 права власності на частину нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1. Просить врахувати постанову Галицького районного суду м. Львова від 27.01.2015р. по справі № 461/15407/14-а.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 05.01.2016 року адміністративний позов задоволено, визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 21.10.2014р. № 413 «Про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1» (з урахуванням змін, внесених розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 23.03.2015р. № 104 «Про внесення змін в розпорядження Галицької районної адміністрації від 21.10.2014р. № 413»).

Не погодившись із постановою суду першої інстанції Галицька районна адміністрація Львівської міської ради подала апеляційну скаргу. В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач покликається на те, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення не дотримався вимог «Правил утримання жилих буднів та прибудинкових територій» затверджених наказом Державноо комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, «Положення про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м.Львова», затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 09.09.2011 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 01.02.2002 року №28 «Про впорядкування розміщення технічних елементів (пристроїв ) на фасадах будинів на території м.Львова». Відповідач, вважає, що позивач без отримання дозволу, самовільно, здійснив переобладнання жилого будинку шляхом улаштування інженерного обладнання.

Крім того, відповідач у свої апеляційній скарзі зазначає, що будинок АДРЕСА_1 у м.Львоіві є пам'яткою культурної спадщини, а отже його ремонт та реставрація згідно Закону України «Про охорону культурної спадщини може бути проведений лише з дозволу центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини на підставі погодженої з ним науково-проектної документації.

Врахочуючи наведені обставини Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити у повноу обсязі.

Розгляд справи суд проводить у порядку письмового провадження на підставі ст.197 КАС України, оскільки жодної із сторін не заявлено клопотання про участь у розгляді справи.

Заслухавши суддю-доповідача, ознайомившись із доводами та вимогами апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, враховуючи наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 07 жовтня 2014 року міжвідомча комісія Галицького району зобов'язала позивача, як співвласника нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 у м. Львові, демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1.

21.10.2014р. головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради прийнято розпорядження № 413 «Про демонтаж самовільно влаштованої вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1» (надалі - розпорядження від 21.10.2014р. № 413). Пунктом 1 даного розпорядження затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол від 07.10.2014р. № 34 § 10), а пунктом 2 - зобов'язано позивача за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1.

23.03.2015р. головою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради прийнято розпорядження № 104 «Про внесення змін в розпорядження Галицької районної адміністрації від 21.10.2014р. № 413» (в подальшому - розпорядження від 23.03.2015р. № 104), пунктом 1 якого викладено в новій редакції пункт 2 розпорядження від 21.10.2014р. № 413, а саме зобов'язано позивача за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію з приміщень на АДРЕСА_1, яка виведена по дворовому фасаду (зовнішніх стінах житлових кімнат квартир) будинку АДРЕСА_2. Пункт 1 розпорядження від 21.10.2014р. № 413 розпорядженням від 23.03.2015р. № 104 не змінювався.

Розпорядження від 23.03.2015р. № 104 винесено у зв'язку з отриманням відповідачем експертного висновку від 01.11.2012р. № ІН.04.74.20.32.625 ЕВ визначення геометричних розмірів стінових конструкцій між житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 в м. Львові для ФО ОСОБА_2

Доказів будь-якого переміщення (з дворового фасаду одного будинку на інший) позивачем спірної вентиляції у період з 21.10.2014р. по 23.03.2015р. відповідачем не представлено.

06.03.2006р. між Управлінням комунального майна Львівської міської ради, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев», як орендарем, укладено договір оренди № Г-4145-6, у відповідності з котрим орендодавець, на підставі наказу управління комунального майна від 21.02.2006р. № 9-А передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1, загальною площею 150,5 кв.м., позначені на технічному плані індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» надані йому в платне користування приміщення отримало на підставі акту приймання-передачі від 10.03.2006р. вих. № 02. Наведені обставини стверджуються рядом судових рішень, зокрема, постановами Львівського апеляційного господарського суду від 24.10.2012р. у справі № 5015/5438/11 та від 19.08.2013р. № 914/947/13-г.

20.03.2007р. ЛМКП «Айсберг» складено акт на прийомку в експлуатацію димових та вентиляційних каналів в житлових будинках після капітального ремонту і нового будівництва, в якому зафіксовано факт наявності вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 у м. Львові, а саме зазначено: «Блок 6. Металевою трубою по дворовому фасаду».

Крім того, судом встановлено, що 24.10.2012р. набрала законної сили постанова Львівського апеляційного господарського суду по справі № 5015/5438/11, згідно якої за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» визнано право власності на 672/1000 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1, які створені внаслідок виконання ТзОВ «Інтер-Лев» реконструкції приміщень з індексами 17-1, 18-1, 18-2, 18-3, VII, VIII, IX, переданих останньому згідно з договором оренди від 06.03.2006р. № Г-4145-6.

19.08.2013р. набрала законної сили постанова Львівського апеляційного господарського суду в справі № 914/947/13-г, виходячи з якої за Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» визнано право власності ще на 71/1000 нежитлових приміщень першого поверху та підвалу, загальною площею 151,9 кв.м., розташованих за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1.

18.11.2013р. було вчинено договір дарування, у відповідності з яким ОСОБА_1 набула право власності на 743/1000 нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2014р. № 24267620.

09.10.2014р. адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради винесено постанову № 141, відповідно до якої позивач здійснив самовільне перепланування жилого будинку, а саме: у квітні 2014 року встановив витяжну вентиляцію на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 у м. Львові.

27.01.2015р. Галицьким районним судом м. Львова винесено постанову в справі № 461/15407/14-а (набрала законної сили), якою визнано протиправною та скасовано постанову адміністративної комісії відповідача від 09.10.2014р. № 141. В ході розгляду справи № 461/15407/14-а судом встановлено, що зі сторони позивача не було вчинено жодних дій, які б свідчили про самовільне встановлення витяжної вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1 у м. Львові; твердження про самовільність будівельно-монтажних робіт є таким, що не відповідає дійсності; суд відхиляє зазначені в постанові від 09.10.2014 № 141 відомості, оскільки такі не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються доказами, здобутими в судовому засіданні.

Обставини, встановлені в рамках справи № 461/15407/14-а, виходячи з положень ч. 1 ст. 72 КАС України, є преюдиціальними фактами, що не підлягають повторному доказуванню.

Згідно з ст. 795 ЦК України, передача наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1 починаючи з 10.03.2006р. та станом на 20.03.2007р. перебували у володінні та користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев». Відтак, матеріалами справи спростовується та обставина, що спірна вентиляція була влаштована саме позивачем, оскільки ОСОБА_1 набула прав володіння, користування та розпорядження (право власності) частиною нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, АДРЕСА_1 у відповідності з договором дарування від 18.11.2013р.

З акту ЛМКП «Айсберг» від 20.03.2007р. на прийомку в експлуатацію димових та вентиляційних каналів в житлових будинках після капітального ремонту і нового будівництва слідує приналежність вентиляційного каналу «Блок 6. Металевою трубою по дворовому фасаду» Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтер-Лев» та вбачається, що вентиляційні канали (в т.ч. «Блок 6. Металевою трубою по дворовому фасаду») згаданого Товариства справні, відповідають технічним умовам і можуть бути допущені до експлуатації.

Згідно з ст. 1, 2 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (в редакції станом на 2005 - 2007 роки), документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, погодження, свідоцтво тощо, який дає суб'єкту господарювання право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності. Дія цього Закону поширюється на дозвільні органи, адміністраторів, уповноважений орган та суб'єктів господарювання, які мають намір провадити або провадять господарську діяльність, і не поширюється на відносини у сфері ліцензування господарської діяльності, захисту економічної конкуренції, а також на дозвільну систему, яка поширюється на операції зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими матеріалами і речовинами, сильнодіючими отруйними речовинами, дозвільну діяльність у сфері використання ядерної енергії.

Відповідно до абз. 1 - 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» (набрала чинності 05.10.2006р.), виключно законами, які регулюють відносини, пов'язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються: необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; дозвільний орган, уповноважений видавати документ дозвільного характеру.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», закони та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України від 06.09.2005р. № 2806-IV «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» набув чинності з 05.01.2006р.

У п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. № 7-рп/2009 вказано, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Відтак, суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наказ Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76 (набрав чинності 05.09.2005р.), як нормативно-правовий акт та підстава для винесення розпорядження від 21.10.2014р. № 413, підлягає до застосування і діє у частині, що не суперечить Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

01.02.2002р. виконавчим комітетом Львівської міської ради було прийняте рішення № 028, яким затверджено Положення про порядок розміщення у м. Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд (додаток до рішення).

Згідно з п.п. 2.8., 3 Положення про порядок розміщення у м. Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд (в редакції рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.02.2002р. № 028): 2.8. Технічними елементами (пристроями), що розміщуються ззовні на будівельних конструкціях житлової, громадської і виробничої забудови є: 2.8.1. пристрої та устаткування інженерного забезпечення будинків і транспорту; 2.8.2. пристрої та устаткування засобів зв'язку; 2.8.3. пристрої нічного оформлення та освітлення фасадів будинків; 2.8.4. великі радіоприймальні антени, антени супутникового телебачення; 2.8.5. пристрої і устаткування систем опалення, вентиляції та кондиціонування повітря. 3. Забороняється: 3.1. розміщення та встановлення технічних елементів (пристроїв) перелічених у пунктах 2.8.4, 2.8.5 на видимих зі сторони вулиць та площ фасадах, стінах будинків і споруд, які знаходяться на території історичної забудови включеної у Список світової спадщини ЮНЕСКО, а також на видимих зі сторони вулиць (площ), фасадах, стінах будинків і споруд- пам'ятках архітектури; 3.2. розміщення та встановлення технічних елементів (пристроїв) з ушкодженням зовнішніх будівельних конструкцій будинків і споруд; 3.3. встановлення без відповідного дозволу: 3.3.1. технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.8.1, 2.8.2, на фасадах, торцевих стінах, зовнішніх будівельних конструкціях будинків і споруд - на всій території міста; 3.3.2 технічних елементів (пристроїв) перелічених у підпунктах 2.8.3, 2.8.4, 2.8.5 на видимих зі сторони вулиць (площ), фасадах, стінах будинків і споруд - у межах історико-культурної заповідної території м. Львова; 3.3.3. технічних елементів (пристроїв), перелічених у пунктах 2.8.3, 2.8.4, 2.8.5, на будинках і спорудах - пам'ятках архітектури.

09.09.2011р. виконавчим комітетом Львівської міської ради було прийнято рішення № 833, яким у новій редакції викладено додаток до рішення від 01.02.2002р. № 028.

У відповідності з п.п. 2.1., 3.1., 3.2., 3.3. Положення про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м. Львова (в редакції рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011р. № 833): 2.1. Технічними елементами (пристроями), що розміщуються ззовні на будівельних конструкціях житлової, громадської і виробничої забудови, є: 2.1.1. пристрої та устаткування інженерного забезпечення будинків і транспорту; 2.1.2. пристрої нічного оформлення та освітлення фасадів будинків; 2.1.3. великі радіоприймальні антени, антени супутникового телебачення; 2.1.4. пристрої та устаткування систем опалення, вентиляції і кондиціонування повітря; 2.1.5. пристрої та устаткування для генерації електроенергії. Забороняється: 3.1. Розміщення та встановлення: 3.1.1. Технічних елементів (пристроїв), крім наведених у п. 2.1.2, на усіх фасадах будинків і споруд, які знаходяться на території, включеній до історичної спадщини ЮНЕСКО. 3.1.2. Технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.1.4, 2.1.5, на видимих зі сторони вулиць та площ фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд, які знаходяться на території історичного ареалу, а також на усіх фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд - пам'ятках архітектури. 3.2. Розміщення та встановлення технічних елементів (пристроїв) з ушкодженням зовнішніх будівельних конструкцій будинків і споруд, їх архітектурного декору та скульптурних елементів. 3.3. Встановлення без відповідного дозволу: 3.3.1. Технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпункті 2.1.1, 2.1.2 на фасадах, торцевих стінах, зовнішніх будівельних конструкціях будинків і споруд - на всій території міста. 3.3.2. Технічних елементів (пристроїв), перелічених у підпунктах 2.1.1, 2.1.3, 2.1.4, 2.1.5, на невидимих зі сторони вулиць (площ) фасадах, стінах будинків і споруд, які знаходяться на території історичного ареалу м. Львова. 3.3.3. Технічних елементів (пристроїв), перелічених у пунктах 2.1.2, на будинках і спорудах - пам'ятках архітектури.

Системний аналіз рішень виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.02.2002р. № 028 та від 09.09.2011р. № 833 дає підстави стверджувати, що норми згаданих нормативно-правових актів суттєво різняться за своїм змістом і обсяг заборон та обмежень, передбачених рішенням від 09.09.2011р. № 833, є суттєво ширшим за обсяг заборон та обмежень, визначених рішенням від 01.02.2002р. № 028.

З іншого боку, враховуючи те, що спірна вентиляція була уже влаштованою станом на 20.03.2007р., суд погоджується з твердженням позивача про те, що у 2007 році об'єктивно не можна було застосовувати та/або порушувати вимоги рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011р. № 833.

Поряд з цим, 24.08.1963р. Радою Міністрів Української РСР прийнято постанову № 970 «Про впорядкування справи обліку та охорони пам'ятників архітектури на території Української РСР», якою будинку АДРЕСА_2 в м. Львові присвоєно охоронний № 356 та віднесено його до групи «в» (пам'ятники, які можна використовувати для культурних або господарських цілей і передавати в орендне використання установам та організаціям) пам'ятників щодо їх використання.

З рішень виконавчого комітету судом встановлено, що Львівської міської ради від 01.02.2002р. № 028 та від 09.09.2011р. № 833, вони прийняті відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» та не містять окремого визначення поняття «пам'ятка архітектури».

Згідно з ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції до 13.01.2005 включно), пам'ятка - об'єкт культурної спадщини національного або місцевого значення, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції до 16.10.2008 включно), пам'ятка - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. Як вбачається з ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції з 17.10.2008 включно), пам'ятка культурної спадщини - об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Виходячи з приписів ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», пам'яткою (в т.ч. архітектури) вважається об'єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам'яток України.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції до 11.10.2010 включно), із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи поширюється правовий статус пам'ятки.

У відповідності з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (в редакції з 12.10.2010 включно), із занесенням до Реєстру на об'єкт культурної спадщини, на всі його складові елементи, що становлять предмет його охорони, поширюється правовий статус пам'ятки.

Пунктом 3 розділу Х «Прикінцеві положення» Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», визнаються пам'ятками відповідно до цього Закону.

Як вбачається із п.п. 3 - 5 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16.12.2004р. № 2245-IV «Про внесення змін до Закону України «Про охорону культурної спадщини», до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Об'єкти, включені до списків (переліків) пам'яток історії та культури республіканського чи місцевого значення відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури», до вирішення питання про їх включення (невключення) до Реєстру вважаються пам'ятками відповідно національного чи місцевого значення. Кабінету Міністрів України у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону: подати до Верховної Ради України пропозиції щодо внесення змін до законів України у зв'язку з прийняттям цього Закону; забезпечити прийняття необхідних нормативно-правових актів у зв'язку з прийняттям цього Закону.

Відтак, норми рішень виконавчого комітету Львівської міської ради від 01.02.2002р. № 028 та від 09.09.2011р. № 833 діють в частині, що не суперечить Закону України від 16.12.2004р. № 2245-IV «Про внесення змін до Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Закон Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» набув чинності з 01.11.1978р. (постанова Верховної Ради Української РСР від 13.07.1978р. № 3601-ІХ). Як наслідок, постанова Ради Міністрів Української РСР від 24.08.1963р. № 970 не могла прийматись на підставі та на виконання Закону Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури». Більше того, постановою Ради Міністрів Української РСР від 24.08.1963р. № 970 не визначено приналежності пам'яток - пам'ятка історії та культури республіканського або ж місцевого значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України від 01.02.2005р. № 2391-ІV «Про тимчасову заборону приватизації пам'яток культурної спадщини», Кабінет Міністрів України було зобов'язано у шестимісячний термін з дня набрання чинності цим Законом подати на розгляд Верховної Ради України проект Закону України про затвердження переліку пам'яток культурної спадщини, які не підлягають приватизації.

Будинок за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2 не віднесено до Переліку пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України від 23.09.2008р. № 574-VI.

Упродовж шестимісячного строку, визначеного Законами України від 16.12.2004р. № 2245-IV та від 01.02.2005р. № 2391-ІV, Кабінет Міністрів України не подав на розгляд Верховної Ради України законопроектів (пропозицій) про приведення законів України у відповідність із зазначеними Законами в частині включення (невключення) об'єктів до списків (переліків) пам'яток історії та культури відповідно до Закон Української РСР «Про охорону і використання пам'яток історії та культури» і до Державного реєстру нерухомих пам'яток України та в частині затвердження переліку пам'яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації, а отже будинок за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2 не набув статусу пам'ятки (архітектури) відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини». Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.09.2014р. у справі № 3-66гс14, яку суд оцінює виходячи з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, де передбачено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також колегія суддів приймає до уваги, що в постанові Верховного Суду України від 09.09.2014р. у справі № 3-66гс14 зазначено, що об'єкт нерухомого майна набуває правового статусу пам'ятки тільки із занесенням до Реєстру у розумінні ст. 13 Закону України «Про охорону культурної спадщини» (Державного реєстру нерухомих пам'яток України).

Докази занесення будинку за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2 до Державного реєстру нерухомих пам'яток України суду не надано.

Таким чином, покликання відповідача про самовільність монтажу спірної вентиляції є безпідставними, а також такими, що не підтверджуєються матеріалами справи.

Разом з тим, судом встановлено, що положення розпорядження від 21.10.2014р. № 413 з урахуванням змін, внесених розпорядженням від 23.03.2015р. № 104, є взаємосуперечливими. Так, пунктом 1 розпорядження від 21.10.2014р. № 413 затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол від 07.10.2014р. № 34 § 10), котрий в свою чергу передбачає демонтаж вентиляції на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_1. Поряд з цим, пунктом 2 розпорядження від 21.10.2014р. № 413 (з урахуванням змін, внесених розпорядженням від 23.03.2015р. № 104) зобов'язано демонтувати вентиляцію з приміщень на АДРЕСА_1, яка виведена по дворовому фасаду (зовнішніх стінах житлових кімнат квартир) будинку АДРЕСА_2.

Крім цього, суд враховує і те, що покладаючи на позивача обов'язок «за власні кошти демонтувати самовільно влаштовану вентиляцію з приміщень на АДРЕСА_1» відповідач у розпорядженні від 23.03.2015р. № 104 не конкретизував, про які саме приміщення на АДРЕСА_1 йде мова та кому вони належать.

У п.п. 5.3.3. та 5.3.4. Положення про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м. Львова (в редакції рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011р. № 833) встановлено, що міжвідомча комісія у двотижневий термін готує висновок про відповідність чи невідповідність розміщення технічного елемента (пристрою) для підготовки відповідного розпорядження голови районної адміністрації. Голова районної адміністрації у двотижневий термін на підставі підготовлених матеріалів приймає розпорядження про демонтаж технічного елемента (пристрою).

Висновок міжвідомчої комісії про відповідність чи невідповідність розміщення вентиляції з приміщень на АДРЕСА_1, виведеної по дворовому фасаду будинку АДРЕСА_2, відсутній.

Як наслідок, розпорядження від 21.10.2014р. № 413 змінено, а розпорядження від 23.03.2015р. № 104 видано з порушенням рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011р. № 833.

Підсумовуючи наведене, суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що розпорядження голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 21.10.2014р. № 413, з урахуванням змін, внесених розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 23.03.2015р. № 104, не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Суд не бере до уваги покликання апелянта, та його доводи стосовно обгрунтування вимог апеляційної скарги, так як ним не подано суттєвих і обгрунтованих доказів на підтвердження цього. В цілому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду .

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а постанову Галицького районного суду м. Львова від 05.01.2016р. по справі № 461/177/15а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, що беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя Довга О.І.

Судді Ліщинський А.М.

Матковська З.М.