Справа № 754/4217/16-а
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/4217/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Таран Н.Г. Суддя-доповідач: Мамчур Я.С
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Мамчура Я.С,

суддів: Желтобрюх І.Л., Шостака О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження відповідно до ст. ст. 41, 197 КАС України апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до УПФУ в Деснянському районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, в якому просить: визнати незаконною відмову Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва в призначенні їй пенсії за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 29.02.2016 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва призначити та виплатити з 22.02.2016 року позивачу пенсію за вислугою років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугою років період з 29.12.1993 року по 30.12.1998 року та період навчання в Запорізькому медичному інституті з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року..

Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року - позов задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову та прийняти нову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду - без змін.

Згідно з п. 1, ч.1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 22.02.2016 року ОСОБА_2 звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва з заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник у сфері охорони здоров'я та надала відповідний пакет документів.

Листом від 29.02.2016 року №937/09/Ш-130 Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва надано відповідь про те, що періоди роботи провізором-аналітиком, провізором-технологом в аптеці, провізором-організатором, провізором аптечного складу з 02.08.1982 року по 13.03.1986 року, з 14.01.1986 року по 27.04.1987 року, з 28.04.1991 року по 28.02.1992 року, з 10.02.2004 року по 21.04.2005 року, з 10.05.2005 року по 16.06.2006 року, з 19.06.2006 року по 14.07.2007 року, з 02.01.2008 року по 18.08.2010 року, з 14.09.2010 року по 19.04.2011 року зараховані в спеціальний стаж для призначення пенсії за вислугою років та складають 16 років 2 місяці 15 днів. Періоди роботи з 27.07.1994 року по 28.02.1994 року, з 01.11.2002 року по 28.02.2003 року, з 03.03.2003 року по 09.02.2004 року, з 22.04.2005 року по 06.05.2005 року, з 11.07.2001 року по 31.12.2015 року провізором-організатором, провізором в товариствах та аптечному складі не зараховані до спеціального стажу, оскільки вони не передбачені переліком закладів охорони здоров'я, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909. Також Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі міста Києва не зарахувало до спеціального стажу період навчання в Запорізькому медичному університеті з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року та період зайняття фармацевтичною діяльністю в аптечному пункті з 31.12.1993 року по 30.12.1998 року.

Вказані обставини стали підставою звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню та до спеціального стажу позивачки слід зарахувати період з 09.05.1998 року по 08.05.1999 року, як працівнику сфери охорони здоров'я. В решті позовних вимог - відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Процедура призначення та отримання пенсії встановлена законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788- ХІ від 05.11.1991 року встановлено, що право на пенсію за вислугою років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення, які до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Перелік закладів і установ охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 року, згідно з яким до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах провізорів, фармацевтів (незалежно від найменування посад), лаборантів в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях.

Крім того, згідно із приміткою 2 до Переліку, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ. В переліках закладів охорони здоров'я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров'я, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року № 385, до закладів охорони здоров'я віднесено фармацевтичні (аптечні) заклади: аптеку, аптечну базу (склад), базу (склад) медичної техніки, базу спеціального медичного постачання (центральна, республіканська, обласна), контрольно-аналітичну лабораторію, лабораторію з аналізу якості лікарських засобів, магазин (медичної техніки, медичної оптики), а серед посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою є посади завідувача і фармацевта.

Згідно з Переліком провізорських посад у закладах охорони здоров'я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.10.2002 року №385, посади керівників фармацевтичних (аптечних) закладів, їх заступники, в тому числі, завідувач та директор є провізорськими.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебувала на обліку в якості підприємця з 29.12.1993 по 06.05.2002 роки, про що свідчить довідка інспекції податків та зборів Міністерства податків та зборів Російської Федерації в місті Моршанск Тамбовської області від 15.02.2002 року №04-52/1671. Однак, вказана вище довідка не містить інформації про те, що позивач займався саме фармацевтичною діяльністю в аптечному пункті, створеному фізичною особою-підприємцем у вказаний період.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» медичною і фармацевтичною діяльністю можуть займатися особи, які мають відповідну спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам. Єдині кваліфікаційні вимоги до осіб, які займаються певними видами медичної і фармацевтичної діяльності, встановлюються Міністерством охорони здоров'я України. Відповідальність за дотримання зазначених кваліфікаційних вимог несуть керівники закладу охорони здоров'я і ті органи, яким надано право видавати ліцензію на провадження господарської діяльності в галузі охорони здоров'я.

Так, статтею 8 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачено, що ліцензійні умови є нормативно-правовим актом, положення якого встановлюють кваліфікаційні, організаційні, технологічні та інші вимоги для провадження певного виду господарської діяльності.

Ліцензійні умови, що затверджені наказом державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва, державної інспекції з контролю якості лікарських засобів від 3 березня 2009 року № 44/27 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва лікарських засобів, оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами» та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2009 року за №298/16314, передбачають, що торгівля лікарськими засобами здійснюється лише через аптеки, їх структурні підрозділи, аптечні бази (склади).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до ліцензії серії В №793963 виданої Комітетом з ліцензування адміністрації Тамбовської області вбачається, що вона видана позивачу для здійснення фармацевтичної діяльності. Строк дії ліцензії з 09.05.1998 року по 08.05.1999 року та вона продовжена до 09.05.2002 року. Згідно протоколу до вказаної ліцензії від 07.05.1998 року вбачається, що ОСОБА_2 дозволено наступні види фармацевтичної діяльності: закупівлю, зберігання, постачання і відпуск готових лікарських засобів, лікарської природної сировини і препаратів із неї, виробів медичного призначення…, тобто ОСОБА_2 займалася фармацевтичною діяльністю.

Крім того, згідно Довідки №2160 від 10.06.2002 року Управління Пенсійного фонду в Моршанському районі Тамбовської області вбачається, що позивач за період з 01.01.1994 року по 31.12.1994 року, з 01.01.1995 року по 31.12.1995 року, з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року, з 01.01.1997 року по 31.12.1997 року, з 01.01.1998 року по 31.12.1998 року сплачував страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про зарахування періоду з 09.05.1998 року по 08.05.1999 року до спеціального стажу позивача, як працівнику сфери охорони здоров'я.

Що стосується позовних вимог щодо не включення до спеціального стажу позивача періоду навчання в Запорізькому медичному інституті з 01.09.1977 року по 17.06.1982 року колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вищезазначений період навчання в Запорізькому медичному інституті не можливо віднести до спеціального стажу, оскільки це не є період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове пенсійне забезпечення. Навчання не є спеціальним стажем роботи на посаді в закладах охорони здоров'я, що дає право на призначення пенсії за вислугою років.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу

Таким чином, апелянтом не було надано доказів на підтвердження заявлених ним вимог, а тому доводи апеляційної скарги спростовуються вищевикладеним, матеріалами справи та не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 41, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.С. Мамчур

Судді І.Л. Желтобрюх

О.О. Шостак

Головуючий суддя Мамчур Я.С

Судді: Желтобрюх І.Л.

Шостак О.О.