Справа № 802/683/16-а
Суддя: Бошкова Юлія Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 липня 2016 р. Справа № 802/683/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді Бошкової Юлії Миколаївни,

cуддів Богоноса Михайла Богдановича,

Вергелеса Андрія Валерійовича,

за участю:

секретаря судового засідання: Мельника Віктора Сергійовича,

позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Іванова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до: Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про: зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду України надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі Департамент ДВС МЮУ, відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати дії та бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо відмови у відкритті виконавчого провадження і виконання постанови суду - неправомірними;

- постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28.04.2016 року

№50962948 - скасувати як незаконну та зобов'язати прийняти документ та виконати судове рішення;

- стягнути з відповідача моральну шкоду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 01.07.2016 року провадження в справі в частині позовної вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди залишено без розгляду, в зв'язку із клопотанням позивача про відкликання даної позовної вимоги.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з тим, що у виконавчому документі чітко не зазначено ту частину рішення суду, яке повинно бути виконано боржником. Проте обставини для відмови у відкритті виконавчого провадження були відсутні, а тому дії державного виконавця та постанова є протиправними.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив адміністративний позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №802/3745/15-а за позовом ОСОБА_2, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини до Відділу ДВС Печерського РУЮ у м. Києві, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Міністерства юстиції про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 05.04.2016 року - позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Урядового повноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо нездійснення координації роботи пов'язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною. Визнано протиправною бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо нездійснення контролю за виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною. Зобов'язано Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи спрямовані на здійснення контролю, а Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною. В решті позовних вимог відмовлено.

Так, 12.04.2016 року Вінницьким апеляційним адміністративним судом у даній справі видано виконавчий лист.

26.04.2016 року, в порядку визначеному законом, ОСОБА_2 звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із завою про відкриття виконавчого провадження та подав виконавчий лист.

28.04.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50962948 щодо виконання виконавчого листа №802/3745/15-а, виданого Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12.04.2106 року, із посиланням на ст.ст. 21, 23, п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження".

Підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, як зазначено в оскаржуваній постанові, є те, що у виконавчому документі чітко не зазначено ту частину рішення суду, яке повинно бути виконано боржником.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд враховує наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 17 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено перелік виконавчих документів за рішеннями, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Водночас статтею 26 Закону України "Про виконавче провадження" визначено вичерпний перелік обставин, за наявності яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, до яких належать:

1) пропуск встановленого строку пред'явлення документів до виконання;

2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом;

3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання;

4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення;

5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення;

6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону;

6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури;

7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів;

8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб;

2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Так, в оскаржуваній постанові державний виконавець посилається на п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", тобто наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження, а саме у виконавчому документі чітко не визначено ту частину рішення суду, яке повинно бути виконано боржником, як на підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до виконавчого листа від 12.04.2016 року у справі № 802/3745/15-а судом постановлено:

позов задовільнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Урядового повноваженого у справах Європейського суду з прав людини щодо нездійснення координації роботи пов'язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо нездійснення контролю за виконанням рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною.

Зобов'язати Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснити заходи спрямовані на здійснення контролю, а Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною.

В решті позовних вимог відмовити.

В свою чергу, боржником визначено Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Відтак, здійснивши аналіз виконавчого листа від 12.04.2016 року у справі № 802/3745/15-а судом встановлено, що виконанню підлягає рішення суду в частині зобов'язання Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини - щодо координування виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "ОСОБА_2 та інші проти України" в частині, яка станом на день ухвалення цього рішення залишається невиконаною.

Отже, рішення суду містить захід примусового характеру, який виражається у зобов'язанні вчинити дії боржника - Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, а тому посилання державного виконавця на те, що у виконавчому документі чітко не зазначено ту частину судового рішення, яку необхідно виконати боржнику та рішення суду не містить заходів примусового виконання, в тому числі визначених ст.32 Закону України "Про виконавче провадження", є помилковими.

Окремо суд звертає увагу відповідача, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року в частині визнання бездіяльності Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протиправною виконанню не підлягає, натомість виконанню підлягає лише та частина рішення, яка містить заходи примусового виконання, а саме зобов'язання вчинити дії.

Щодо посилання відповідача на пункт 12.1 Інструкції з діловодства в апеляційних і місцевих адміністративних судах, відповідного до якого для виконання судового рішення в адміністративній справі, що набрало законної сили або яке належить виконати негайно, особі, на користь якої воно ухвалено, за її письмовою видається один виконавчий лист. Якщо судове рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину судового рішення треба виконати за кожним виконавчим листом, суд зазначає, що вказаний пункт встановлює право суду, а не обов'язок видати кілька виконавчих листів.

Більш того, в судовому засіданні позивач повідомив, що на виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 27.01.2016 року Вінницьким апеляційним адміністративним судом було виписано два виконавчих листи, зокрема про виконання рішення в частині зобов'язання вчинити дії як Департаментом Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, так і Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Таким чином, здійснивши системний аналіз вимог діючого законодавства та наданих у справу доказів, суд доходить висновку, що постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.04.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП №50962948 щодо виконання виконавчого листа №802/3745/15-а, виданого Вінницьким апеляційним адміністративним судом 12.04.2106 року, є протиправною і підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги в частині зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти виконавчий лист за № 802/3745/15-а до виконання, суд вирішив задовольнити її частково та вважає, що слід захистити права позивача шляхом зобов'язання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України вирішити питання про прийняття виконавчого листа № 802/3745/15 - а, виданого 12.04.2016 року, до виконання в порядку встановленому ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" з огляду на наступне.

Так, ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає порядок прийняття виконавчого документа до виконання.

Отже, враховуючи те, що як вже було встановлено судом, підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження немає, тому державний виконавець має вирішити питання про прийняття виконавчого документа з урахуванням вишезазначеної норми Закону.

Щодо позовної вимоги в частині зобов'язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати судове рішення за виконавчим листом за № 802/3745/15-а суд зауважує, що, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження".

Суд не вправі перебирати функції державних органів щодо прийняття рішень, віднесених до компетенції останніх. Відповідно до процесуального закону суд дає правову оцінку обставинам під час розгляду та вирішення конкретної справи.

На ряду з цим, суд не може підміняти відповідний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належить до компетенції такого суб'єкта владних повноважень.

В даному випадку саме на Департамент ДВС Міністерства юстиції України покладено обов'язок щодо виконання судового рішення.

Вищенаведене також в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові Пленуму від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", в якій визначено, що у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно з Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання дій та бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо відмови у відкритті виконавчого провадження і виконання постанови суду неправомірними, суд зазначає наступне.

Результатом оскаржуваних позивачем дій стало прийняття відповідачем рішення у формі постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження. При оскарженні такого рішення, суд перевіряє правомірність дій щодо його винесення (прийняття) і у випадку встановлення протиправності в таких діях, скасовує відповідне рішення. Вказане свідчить про те, що скасування рішення охоплює в собі й визнання протиправними дій при його прийнятті, а тому питання протиправності дій, у даному випадку, окремого окреслення судовим рішенням не потребує.

Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень не потребує додаткового визнання протиправними дій та бездіяльності такого суб'єкта владних повноважень при прийнятті протиправного рішення, а тому суд доходить висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

Крім того, позовна вимога про стягнення понесених витрат по зверненню до суду задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Як встановлено Кодексом адміністративного судочинства України до видів судових витрат належать судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. Встановлення видів судових витрат, їх розподіл та визначення судом їх розміру регулюються главою 7 Кодексу.

Відповідно до ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: 1) витрати на правову допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 4) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

У якості доказу понесення витрат позивач у судовому засіданні надав довідку-квитанцію ВГО "Народна Солідарність" №6-с від 10.05.2016 року, де зазначено, що громадянином ОСОБА_2 отримана юридична допомога в підборі документів до матеріалів позову за що ним сплачено 15 (п'ятнадцять) гривень 00 (нуль) копійок.

Однак, судом не встановлено наявності причинного зв'язку між наданою юридичною допомогою і поданою позовною заявою.

Крім того, позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В той же час, згідно з частиною 2 статті 71 цього Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 28.04.2016 року № 50962948.

Зобов'язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вирішити питання про прийняття виконавчого листа № 802/3745/15 - а, виданого 12.04.2016 року, до виконання в порядку встановленому ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Бошкова Юлія Миколаївна

Судді Богоніс Михайло Богданович

Вергелес Андрій Валерійович