Справа № 754/3261/15-а
Суддя: Петріщева І. В.
Дата ухвалення: 2016-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/1/16
Справа №754/3261/15-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 лютого 2016 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Петріщевої І.В., при секретарі судового засідання Нескородяній О.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеним адміністративним позовом, в якому просить з урахуванням уточнення до адміністративного позову: визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва щодо одностороннього припинення виплати пенсії - незаконними; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва поновити виплату належної їй за Законом пенсії з 01.01.2015 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року було прийнято часткову відмову від позову ОСОБА_1 та закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва поновити виплату належної за Законом пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2015 року у зв'язку з поновленням виплати пенсії з 01.01.2015 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надавши пояснення, посилаючись на відповідні письмові докази, зазначивши, що позбавлення позивача права на виплату пенсії є безпідставним та необгрунтованим, пояснивши, що з 07.10.2013 року ОСОБА_1 почала отримувати пенсію за віком згідно ст.ст. 2, 12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", яка була оформлена в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Джанкой Автономної Республіки Крим, яка перераховувалася зазначеним пенсійним фондом на картковий рахунок НОМЕР_1 відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», та у подальшому, у зв'язку з окупацією Автономної Республіки Крим, починаючи з квітня по травень 2014 року виплата їй пенсії була припинена. Відповідно до п.п. 3, 5 постанови Кабінету Міністрів України №234 від 02.07.2014р. «Про затвердження порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя», позивач звернулась до Управління пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва з метою поновлення отримання належної їй пенсії, в результаті чого, Управлінням Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва була поновлена виплата пенсій з червня 2014р. Але, 08.01.2015р. у відділенні поштового зв'язку №232 у м. Києві позивача було повідомлено про те, що пенсія на її ім'я не перерахована. 13.01.2015р. позивач повторно звернулась до відділення поштового зв'язку №232 м. Києва де їй було повторно повідомлено про те, що пенсія на її ім'я не перерахована та було рекомендовано звернутись до Управління пенсійного Фонду. Того ж дня, зателефонувавши до Управління пенсійного фонду у Деснянському районі м. Києва, з метою встановлення обставин щодо не перерахування належних грошових коштів, на що ОСОБА_1 було повідомлено про те, що виплата пенсії жителям Автономної Республіки Крим припинена в односторонньому порядку з 01.01.2015р. У зв'язку з тим, що позивач вважає, що виплата пенсії була припинена Управлінням пенсійного фонду у Деснянському районі м. Києва незаконно, 14.01.2015р. вона звернулась із заявою до зазначеного Управління про поновлення порушеного права, а саме щодо поновлення виплати належної їй за законом пенсії. 09.02.2015р. позивач отримала відповідь Начальника Управління пенсійного фонду у Деснянському районі м. Києва вих.№ 317/09/К-25 від 15.01.2015р., яка була обґрунтована тим, що виплата пенсій припинена у зв'язку з тим, що відсутня довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відсутня паперова пенсійна справа та атестат про останній місяць виплати пенсії. Оскільки позивач вважає, що зазначені доводи викладені у відповіді Начальника Управління не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України, вона повторно звернулась із заявою-повідомленням від 10.02.2015р. до Управління пенсійного фонду України у м. Києві та додатково надала довідку внутрішньо переміщеної особи. 20.02.2015р. отримала відповідь Начальника управління Пенсійного фонду у Деснянському районі м. Києва вих. №1317/09/н-25/1 від 17.02.2015р. у якій зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про звернення громадян» листування із зазначеного питання припинено та зазначено, що виплату пенсії буде поновлено після надходження паперової пенсійної справи та атестату. Позивач вважає такі дії протиправними посилаючись на ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", яким передбачено право громадян України на державне пенсійне забезпечення за віком; ст. 85 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено, що пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання, виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлені строки, але не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія; ч. 2 ст. 87 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», якою передбачено, що суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачується за минулий час без обмежень будь-яким строком; ч. 2 п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №234 від 02.07.2014р. «Про затвердження порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя», яким передбачено, що виплата пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії. Додатково зазначивши, що відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», Постанов КМУ №637 від 05.11.2014р., №509 від 01.10.2014р. не встановлено вимог щодо поновлення виплат пенсій на материковій частині України при наявності паперової пенсійної справи та атестату про останній місяць виплати пенсії за попереднім місцем отриманням пенсії, звертаючи увагу, що Управлінням Пенсійного фонду у Деснянському районі м. Києва з червня 2014 року було поновлено виплату пенсію без паперової пенсійної справи та атестату про останній місяць виплати пенсії за попереднім отриманням пенсії. Відповідно ч. 2 п. 1 Постанови №637 від 05.11.2014 року передбачено, що зазначені виплати, в тому числі пенсійні, що призначені або "продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюється за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 01 лютого 2015 року такої довідки. Отже, вважає, що у зв'язку з тим, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи отримана до набрання чинності зазначеної постанови, то виплати пенсії продовжуються (здійснюються) за фактичним місцем проживання (перебування) такої особи (місцем, її перебування є м. Київ вул. Лисківська 5а, копія зазначеної довідки була надана Управлінню Пенсійного фонду. Відповідно до п. 5 Постанови КМУ №509 від 01.10.2014р. з метою обліку осіб, які переміщуються, уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, держателем якої є Мінсоцполітики, до якої включається інформація про особу, яка переміщується, зазначена у поданій заяві про взяття на облік відповідно до п. 3 цього Порядку, а також дата видачі довідки, назва уповноваженого органу, що її видав та інформація про задоволення заявлених потреб, надані послуги (виплати). Також вважає, що зазначені обставини свідчать про те, що Управління пенсійного Фонду у Деснянському районі м. Києва з метою припинення пенсійних виплат мало би звернутись до Міністерства соціальної політики з метою встановлення обставини про взяття/не взяття позивача на облік, як внутрішньо переміщеної особи, і після отримання відповіді приймати рішення щодо припинення виплати пенсії.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, надави письмові пояснення, зазначивши, що відповідно до ЗУ "Про забезпечення прав та свобод громадян та правового режиму на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 року та на підставі заяви ОСОБА_1 від 07.05.2014 року була переведена пенсія з Джанкойського району АРК до Деснянського району м. Києва. Позивачу сплачувалася пенсія до 31.12.2014 року, як особі, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та перебуває на обліку в Управлінні для отримання пенсії за віком. Відповідно постанови Кабінету Міністрів від 05.11.2014 року № 637 призначення та продовження виплати пенсій, довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, здійснюється за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою. Довідка про переміщення видається за фактичним місцем проживання особи. Відповідно до наданої заяви про переведення пенсії позивачем була зазначена адреса фактичного тимчасового проживання - АДРЕСА_1. Разом із заявою від 17.02.2015 року позивач надала Довідку про тимчасову реєстрацію № від 27.10.2014 року, яка видана структурним підрозділом з питань соціального захисту населення Львівської області, в якій зазначено, що позивач проживає за адресою: АДРЕСА_3. Відповідно до п. 9 Постанови Кабінету Міністрів № 509 від 01.10.2014 року "у разі зміни місця місця тимчасового перебування заявник звертається за видачею до іншого уповноваженого органу, а раніше видана довідка вилучається, про що вносяться зміни до Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території". Тому вважає, що оскільки позивач перебуває на обліку в Деснянському районі м. Києва, то довідка з Львівської області є недійсною, а позивач в заяві вказала недостовірну інформацію з приводу адреси. Відповідно Постанови Кабінету Міністрів № 509 від 01.10.2014 року виплата пенсій особам, які зареєстровані в АРК або м. Севастополі та перебувають на обліку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання з 01.01.2015 року проводиться за наявності паперової пенсійної справи та атестату про останній місяць виплати пенсії за попереднім місцем отримання пенсії. Додатково зазначивши, що після неодноразових запитів до Пенсійного Фонду Російської Федерації, 14.05.2015 року було отримано пенсійну справу ОСОБА_1, але атестат про останній місяць виплати пенсії за попереднім місцем отримання так отримано і не було, що не дає можливості поновити виплату пенсії ОСОБА_1.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав.

Судом було встановлено, що 01.09.2014 року Пенсійним фондом України ОСОБА_1 було видано Пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 довічно (а.с. 6).

ОСОБА_1 з 07.10.2013 року почала отримувати пенсію за віком згідно ст.ст. 2, 12 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", яка була оформлена в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Джанкой Автономної Республіки Крим, яка перераховувалася зазначеним пенсійним фондом на картковий рахунок НОМЕР_1 відкритий у ПАТ КБ «Приватбанк», у подальшому, у зв'язку з окупацією Автономної Республіки Крим, починаючи з квітня по травень 2014 виплата пенсії була припинена.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2, перемістилася з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_3, що підтверджується Довідкою № від 27.10.2014 року про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (а.с 7).

Відповідно копії виписки по картковому рахунку № 1060556 від 20.08.2014 року за період з 01.10.2013 року по 20.08.2014 року, ОСОБА_1 пенсія виплачувалася з 07.10.2013 року по 06.03.2014 рік (а.с. 82-86).

Відповідно довідки Деснянського районного управління ПФУ № 54 від 20.08.2014 року ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться на обліку в Деснянському районному управління ПФУ та отримує пенсію за віком при повному стажі з червня 2014 року по серпень 2014 року (а.с. 87).

Відповідно Розпорядження Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва від 25.12.2014 року, була закрита виплата пенсії по особовому рахунку № 888781 ОСОБА_1, на підставі листа ПФУ від 25.12.2014 року № 35474/02-40 "Щодо організації роботи з пенсійного забезпечення громадян, які переселилися з АР Крим та м. Севастополя" (а.с. 111-112).

14.01.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Начальника Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва з заявою про поновлення порушеного права, а саме отримання належної їй пенсії (а.с. 8-9).

10.02.2015 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Начальника Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва з заявою-повідомленням про поновлення порушеного права, а саме отримання належної їй пенсії (а.с. 11-12).

28.09.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Начальника Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва з заявою про поновлення виплати пенсії, оскільки в Управлінні знаходиться її особова справа (а.с. 8-9).

Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва в листах № 317/09/к-25 від 15.01.2015 року та № 1317/09/к-25/1 від 17.02.2015 року повідомило ОСОБА_1, що виплата пенсії буде поновлена за умови надходження паперової пенсійної справи та атестату до Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва та при наявності довідки про взяття на облік, що видана відповідним структурним підрозділом з питань соціального захисту населення районних у м. Києві держадміністрацій за місцем знаходження органу Пенсійного фонду (а.с. 10,13).

Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва в листі № 6090/09/к-25/2 від 01.10.15 року повідомило ОСОБА_1, що дійсно 25.05.2015 року надійшла пенсійна справа, але відсутній оригінал атестату про виплату пенсії за попереднім місцем отримання пенсії в АРК, а тому виплата пенсії буде поновлена за умови надходження атестату до Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва (а.с. 89-90).

Відповідно до листа №3574/02-40 від 25.12.2014 року Директора департамента Пенсійного забезпечення з 01.01.2015 року виплату пенсії особам, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим або м. Севастополя та перебувають на обліку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання, можливо проводити за наявності паперової пенсійної справи та атестату про останній місяць виплати пенсії за попереднім місцем отримання пенсії, запити щодо направлення паперових пенсійних справ необхідно направляти до Пенсійного фонду Російської Федерації, взяття на облік, осіб за межами АРК та м. Севастополя проводити після надходження паперової пенсійної справи, що підтверджується електронним листом Пенсійного фонду України № 35474/02-40 від 25.12.2014 року (а.с. 46-47).

Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва зверталося до Пенсійного фонду Російської Федерації із запитами про витребування особової пенсійної справи та атестату про закриття виплати пенсії ОСОБА_1, що підтверджується копіями листів № 496 від 25.12.2014 року, № 496 від 15.01.2015 року, № 496 від 17.02.2015 року, № 496 від 27.05.2015 року (а.с. 55-58).

Відділенням Пенсійного фонду Російської Федерації по Краснодарському краю було направлено особову пенсійну справу ОСОБА_1, що підтверджується листом № 10.4-3687Д від 30.04.2015 року (а.с.59-61).

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 дистопада 2014 року №637 Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції із змінами, чинними на час вчинення дії, Кабінет Міністрів України постановляє:

1. Установити, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296).

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 1 лютого 2015 р. такої довідки.

Судом було встановлено, що така довідка була видана позивачу до 1 лютого 2015 р., з азначені виплати призначені до набрання чинності цією постановою, а тому здійснюються за фактичним місцем проживання (перебування).

Суд приймає до уваги, що пенсійні правовідносини є одним із видів суспільних відносин і особливою формою здійснення права на пенсію. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об'єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов'язки й реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів у особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 85 у поєднанні з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення, заходи регулювання праці й зайнятості, шлюбу, сім'ї, охорони дитинства, материнства, батьківства.

Базовим (рамковим) нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади й механізм функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсії, є Закон України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV.

Відповідно до його ст. 5 він регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим законом, або в частині, що не суперечить йому.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону №1058-IV виключно ним визначаються, зокрема, коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №1058-IV види пенсійного забезпечення, пенсійний вік для чоловіків і жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

За п. 16 "Прикінцевих положень" Закону №1058-IV, до приведення законодавства у відповідність із цим актом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону.

Згідно з положеннями абз. 22 ст. 1 Закону №1058-IV як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків.

Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй (стаття 1, частини перша, друга статті 8 Основного Закону України).

Відповідно до Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 6, частина друга статті 19).

Згідно з Конституцією України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право кожного на судовий захист є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань.

У відповідності до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Відповідно ст. 46 Конституції України слідує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Так, згідно ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" № 1706-VII від 20 жовтня 2014 року, громадянин пенсійного віку, якого зареєстровано внутрішньо переміщеною особою, має право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У відповідності до ст. 18 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" № 1207-VII від 15 квітня 2014 року, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, після залишення ними тимчасово окупованої території.

З урахуванням зазначених норм Закону суд встановив, що позивач дотримався встановлених законодавством правил та норм, звернувшись у відповідний орган України із заявою про виплату їй пенсії як переміщеній особі, яка була задоволена та ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва та отримує пенсію за віком при повному стажі, зокрема протягом червня - серпня 2014 року, що також підтверджується матеріали справи, а тому закриття виплати пенсії по особовому рахунку НОМЕР_3 ОСОБА_1 відповідно Розпорядження від 25.12.2014 року Управлінні Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва з січня 2015 року не грунтується на вимогах чинного законодавства України.

Також, суд звертає увагу на рішення ЄСПЛ, в яких суд нагадує, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява № 44912/98, п. 52, ЄСПЛ 2004-IX).

Суд рішеннях ЄСПЛ повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див. серед багатьох інших джерел рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

У цьому випадку відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу. Уряд не надав жодних пояснень цієї бездіяльності, яка тримала заявників у невизначеності. Таким чином, Суд не бачить жодних причин, чому органи влади не вжили заходів для визначення розміру надбавки до пенсії заявників і вважає це втручання невиправданим (див., з відповідними змінами, рішення у справі «Клаус і Юрій Кіладзе проти Грузії» (Klaus and Iouri Kiladze v. Georgia), заява № 7975/06, від 2 лютого 2010 року).

У справі «Василів проти України» (заява № 8008/05), рішення набуло статусу остаточного від 20 січня 2011року, (п.п. 27-30), суд зазначає, що провадження стосувалось визначення права заявниці на пенсію та соціальне забезпечення, її головний дохід. Вони є явно важливими для заявниці та вимагають від судів особливої сумлінності при розгляді.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що право позивача на виплату пенсії як переміщеній особі є підтвердженим, а тому дії відповідача щодо закриття виплати пенсії не є правомірним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Системний аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що фізична чи юридична особа може оскаржити до адміністративного суду будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження, шляхом подання адміністративного позову з вимогами, перелік яких міститься у частині четвертій статті 105 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскільки такий перелік не є вичерпним, особа може обрати й інші вимоги на захист своїх прав, свобод чи інтересів у сфері публічно - правових відносин, але, виходячи із закону, яким визначається порядок реалізації прав та свобод у сфері публічно-правових відносин, враховуючи компетенцію адміністративних судів (ст. 17 Кодексу), а також повноваження суду при вирішенні справи (ст. 162 Кодексу).

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до чинного закону, а саме чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, з урахуванням всіх встановлених фактичних обставин у справі та вимог чинного законодавства України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, та правомірність своїх дій.

Таким чином, підстав для відмови у задоволенні позовних вимог немає, а доводи, наведені відповідачем, спростовуються наведеним вище.

Керуючись статтями 94, 158 - 163, 167, 185, 254 - 258 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі м. Києва щодо одностороннього припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2015 року незаконними.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня оголошення постанови або з дня отримання копії постанови з одночасним направленням копії апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Петріщева І.В.