Справа № 824/307/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 р. м. Чернівці справа № 824/307/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левицького В.К.

за участю:

секретаря судового засідання Пелехатої А.В.

сторін:

представника позивача - ОСОБА_1

відповідач - не з'явився

представника третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3

третя особа ОСОБА_4 - не з'явилася

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за адміністративним позовом ОСОБА_5

до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни

треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_2

про визнання рішення протиправним та скасування його, зобов'язання вчинити дії.

встановив:

ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:

- визнати неправомірним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни від 07.04.2016 р., індексний номер 29147337, про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно - квартиру, загальною площею 70,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

- зобов'язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіну Вікторію Михайлівну внести записи про скасування державної реєстрації прав, зробити відмітку про скасування державної реєстрації прав, яка відбулась на підставі рішення від 07.04.2016 р., індексний номер 29147337, та поновити записи про право власності за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1 на нерухоме майно - квартиру № 213, загальною площею 70,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час державної реєстрації прав на нерухоме майно ОСОБА_4, як іпотекодержателем, не було надано повний пакет документів, який підтверджує законність проведення реєстрації права власності, а відповідачем, як державним реєстратором, належним чином не перевірено заявлені права і подані документи на відповідність їх вимогам законодавства.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна Вікторія Михайлівна (далі - відповідач) до суду подав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначав, що ОСОБА_4 були надані всі документи для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Розгляд справи просив провести без його участі.

Ухвалою суду від 11.05.2016 р. залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Третя особа ОСОБА_4 подала до суду письмові пояснення, в яких просила відмовити в задоволенні позову та вказувала, що нею буди надані відповідачу всі необхідні документи для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме докази направлення письмової вимоги боржнику про усунення порушень та про намір пред'явити договір іпотеки для задоволення вимог шляхом звернення стягнення на квартиру, що є предметом іпотеки. Розгляд справи просила провести без її участі.

Представником третьої особи ОСОБА_2 подано до суду письмові пояснення, в яких заперечував проти задоволення позову та вказував, що у відповідача відсутній обов'язок перевіряти факт наявності заяви іпотекодавця до позивача про вимогу останнього виконати обов'язки по договору позики та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що в процесі реєстрації за ОСОБА_4 права власності на квартиру, яка була предметом іпотеки, відповідачем дотримано всіх вимог діючого законодавства, відповідно оскаржуване рішення є абсолютно правомірним і таким, що прийняте в рамках чинного законодавства України.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_2 заперечував проти позову та просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

15.06.2014 р. між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_5 (позичальник) було укладено договір позики грошових коштів, на умовах якого Позикодавець передала у власність позичальника грошові кошти у сумі 200603,00 грн., що становить в еквіваленті 16900,00 доларів США за встановленим курсом НБУ на 04.05.2014 р. в розмірі 1 долар США - 11,87 грн. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхірьовою О.А. за реєстровим № 1267.

Згідно п. 1 вказаного договору, у разі девальвації протягом дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник (позивач) зобов'язувався повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 16900 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу. Позичальник зобов'язувався повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) черговими платежами в гривневому еквіваленті суми не менше 354,55 доларів США, а останній платіж в гривневому еквіваленті суми 13000 доларів США, у строк до 15.06.2015 р. за встановленим графіком.

На виконання вимог, що витікали із договору позики, 05.06.2014 р. між ОСОБА_4 (іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхірьовою О.А. за реєстровим № 1268.

Відповідно до п. 2 вказаного договору іпотеки, в забезпечення виконання Основного зобов'язання іпотекодавець (позивач) на умовах передбачених цим договором передав в іпотеку квартиру №213, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 70,30 к.м., жилою площею 49,60 кв., яка складається з трьох жилих кімнат, право власності на яку належить згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_8 29.10.1998 р. за реєстровим номером 230, право власності за яким зареєстроване 09.12.1998 р. Чернівецьким обласним бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу №58 за реєстровим номером №6403/6402, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.06.2007 р. за №19355964.

Як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. внесено 05.06.2014 р. запис про накладення заборони на нерухоме майно ОСОБА_5 у звязку із укладенням договору іпотеки.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.02.2016 р. ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Міхірьової О.А. із заявою про передачу ОСОБА_5 заяви із вимогою повернути до 01.03.2016 р. суму позики у гривнях еквівалентну 16900 доларів США.

04.02.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхірьовою О.А., на підставі ст. 84 Закону України "Про нотаріат" направлено на адресу позивача (АДРЕСА_2) заяву ОСОБА_4 з вимогою повернути їй до 01.03.2016 р. всю суму позики у гривнях еквівалентну 16900 доларів США. Також повідомлено, що у випадку неповернення вказаної суми договір позики та іпотечний договір будуть пред'явленні ОСОБА_4 для задоволення її вимог шляхом звернення стягнення на квартиру, що передана їй в іпотеку, відповідно до умов укладених договорів.

Згідно довідки Укрпошти від 04.03.2016 р. рекомендоване поштове відправлення із вказаною заявою ОСОБА_4 було повернене на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міхірьової О.А. за закінченням терміну зберігання.

06.04.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхірьовою О.А., на підставі ст. 84 Закону України "Про нотаріат" посвідчено, що нею 04.02.2016 р. передано ОСОБА_5 за її місцем проживання заяву, в якій ОСОБА_4 просила позивача повернути їй всю суму позики у гривнях еквівалентну 16900 доларам США та повідомила, що у випадку неповернення вказаної у заяві суми позики, договір позики та іпотечний договір, які укладені між ними будуть пред'явленні останньою для задоволення її вимог шляхом звернення стягнення на квартиру, що передана їй в іпотеку, відповідно до умов укладених договорів, в порядку і терміни передбачені чинним законодавством України, про що видано Свідоцтво серії НАІ 162316 та зареєстровано в реєстрі за №342.

Також в свідоцтві вказано, що заява ОСОБА_5 була передана поштою зі зворотнім повідомленням та була повернута у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Відповідь ОСОБА_5 на заяву, у встановлений у заяві строк не надійшла.

З матеріалів справи видно, що 07.04.2016 р. ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Анохіної В.М. із заявою про рішення іпотекодержателя про придбання предмету іпотеки у власність, згідно ст. 37 Закону України "Про іпотеку", якою повідомлено, що у зв'язку з невиконанням боржником (позивачем) основного зобов'язання, прийняла рішення задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2. Вказана заява зареєстрована в реєстрі за №439.

Як зазначав у письмовому запереченні проти позову відповідач, для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру, ОСОБА_4 надала йому докази направлення позивачу письмової вимоги про усунення порушень та про намір пред'явити договір іпотеки для задоволення вимог шляхом звернення стягнення на квартиру, що є предметом іпотеки.

07.04.2016 р. р. державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М., розглянувши заяву ОСОБА_4, провів державну реєстрацію права власності за формою власності - приватна на квартиру, що розташована за адресою АДРЕСА_2 за ОСОБА_4, про що винесено рішення №29147337.

Судом також встановлено, що 27.04.2016 р. державний реєстратор прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіна В.М., розглянувши заяву ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності за формою власності - приватна на квартиру за реєстраційним номером 01, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 провів державну реєстрацію вказаної квартири за ОСОБА_2, про що виніс рішення №29441244 (а.с. 62).

Не погоджуючись із рішенням відповідача про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-ІV).

Відповідно до ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону № 1952-IV державним реєстратором є нотаріус.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952- IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV державній реєстрації прав підлягає речові права, похідні від права власності, в тому числі іпотека.

Таким чином, серед правовстановлюючих документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та підставі яких здійснюється державна реєстрація, визначено, зокрема, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 3 ст. 10 Закону № 1952-IV передбачено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність обтяжень прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" від 05.06.2003 р. №898-IV (далі - Закон №898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 33 цього Закону встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 1 ст. 35 Закону №898-IV передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону №898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону №898-IV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Враховуючи вищезазначені норми права, суд приходить до висновку, що законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання за договором перед іпотекодержателем.

Пунктом 3.2.4 Договору іпотеки від 05.06.2014 р. визначено, що у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов'язання Боржником, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_2

Зазначене право походить також із змісту ст. 37 Закону №898-IV згідно з якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Також судом встановлено, що п. 3.2.8 Договору іпотеки від 05.06.2014 р. визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов цього договору іпотекодержатель може надіслати Іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30 денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п. 3.2.11 Договору іпотеки від 05.06.2014 р. визначено, що при укладенні цього договору сторони, керуючись ч. 2 ст. 36 та ст. 37 Закону України "Про іпотеку" обумовлюють і встановлюють застереження, що вони домовились про позасудове врегулювання питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі його одностороннього письмового рішення про придбання предмета іпотеки у власність, на що іпотекодавець шляхом підписання цього договору надає свою згоду. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Цей договір разом з письмовим рішенням Іпотекодержателя про придбання предмету іпотеки у власність мають силу договору купівлі - продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем у Іпотекодавця і є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. Після набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки іпотека припиняється.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Міхірьовою О.А. на адресу позивача за адресою вказаною в договорі позики та договорі іпотеки направлено рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення заяву ОСОБА_4 з вимогою повернути їй до 01.03.2016 р. всю суму позики у гривнях еквівалентну 16900 доларів США. Також повідомлено, що у випадку неповернення вказаної суми Договір позики та Іпотечний договір будуть пред'явленні ОСОБА_4 для задоволення її вимог шляхом звернення стягнення на квартиру, що передана їй в іпотеку, відповідно до умов укладених договорів.

Згідно довідки Укрпошти від 04.03.2016 р. рекомендоване поштове відправлення із вказаною заявою ОСОБА_4 було повернене на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Міхірьової О.А. за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (далі - Порядок) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Пунктом 57 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Аналіз наведеної вище норми дає підстави для висновку про те, що обов'язок з надіслання вимоги може вважатися виконаним тільки в разі, коли така вимога отримана іпотекодавцем і строк її виконання обчислюється з моменту отримання такої вимоги. Таким чином, іпотекодержатель має довести не тільки факт надіслання, а й отримання вимоги. А отже, ОСОБА_4 при подачі заяви про реєстрацію права власності серед необхідного комплекту документів повинна була надати разом з засвідченою копією вимоги (свідоцтвом нотаріуса) про усунення порушень також докази її направлення та вручення.

Крім того, суд констатує, що п. 57 Порядку визначено вичерпний та безальтернативний перелік документів, що підлягають подачі у разі проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що саме по собі є імперативною вимогою.

Судом встановлено, а також не заперечувалося сторонами в судовому засіданні, що заява ОСОБА_4 була направлена ОСОБА_5 рекомендованим поштовим відправленням з відміткою про вручення проте вручена особисто не була, оскільки конверт повернувся на адресу відправника за закінченням терміну зберігання.

Таким чином, ОСОБА_4 при реєстрації права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_2 не були надані всі необхідні документи, а саме докази вручення заяви, як це передбачено п. 57 Порядку.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону № 1952-IV у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Згідно ч. 5 ст. 24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

У відповідності до ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації чи його дубліката.

При цьому, суд звертає увагу, що не надання третьою особою доказів отримання позивачем вимоги, виключало право вчиняти реєстраційні дії щодо проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі інших документів, ніж визначенні у вказаних нормах. Таким чином, у відповідача були всі підстави для прийняття рішення про відмову ОСОБА_4 в державній реєстрації речових прав та обтяжень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2016 року індексний номер 29147337 прийнято без дотримання вимог Закону № 1952-IV та Порядку, без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття такого рішення, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

На думку суду, позовна вимога позивача стосовно зобов'язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіну Вікторію Михайлівну внести записи про скасування державної реєстрації прав, зробити відмітку про скасування державної реєстрації прав, яка відбулась на підставі рішення від 07.04.2016 р., індексний номер 29147337, та поновити записи про право власності за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1 на нерухоме майно - квартиру № 213, загальною площею 70,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Закону № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

З аналізу вказаної норми, випливає що законодавцем чітко визначено, що у разі скасування судом рішення про державну реєстрацію права власності то в Державному реєстрі прав скасовується відповідний запис. Таким чином, в суду відсутні підстави для задоволення вимоги позивача стосовно зобов'язання відповідача внести записи про скасування державної реєстрації прав, зробити відмітку про скасування державної реєстрації прав, яка відбулась на підставі рішення від 07.04.2016 р., індексний номер 29147337, та поновити записи про право власності за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1 на нерухоме майно - квартиру № 213, загальною площею 70,30 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб'єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийняття оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб'єкти владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність оскаржуваного рішення, а тому адміністративний позов варто задовольнити частково.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 70-72, 86, 158, 160 - 167 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної Вікторії Михайлівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.04.2016 року індексний номер 29147337.

3. В іншій частині позову відмовити.

Згідно ст. 254 КАС України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У відповідності до ст. ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Суддя Левицький В.К.

Постанова в повному обсязі складена 07 липня 2016 р. у зв'язку з перебуванням судді Левицького В.К. у відрядженні.