Справа № 22-а/0690/6519/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/6519/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю., Косигіної Л.М.

з участю секретаря: Ковач Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 24 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними, стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулась до суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації, в якому просила визнати дії відповідача неправомірними та стягнути з нього недоплачені кошти, виплата яких передбачена ст.373акону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року в сумі 9186,00 грн.

Постановою Олевського районного суду від 24 червня 2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації. Стягнуто з нього на користь позивача 9186,00 грн. грошової допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації просить скасувати постанову і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач має статус потерпілої від аварії на ЧАЕС 3-І категорії, яка постійно проживає на території зони гарантованого добровільного відселення і отримує допомогу у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва на себе та на двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Частиною 1 ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції встановлено, що громадянам, які проживають на території зони гарантованого добровільного відселення виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

У період, за який заявлені вимоги про стягнення допомоги та доплати до пенсії, розміри мінімальної заробітної плати постійно змінювались. Водночас, розміри допомоги і доплати були сталими і здійснювались на підставі Постанови КМ України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836. Задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданих виплат застосуванню підлягають саме ст. 37,39 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України № 836.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з неправомірності дій управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації по застосуванню Постанови КМ України № 836 в частині визначення позивачу розміру виплат відповідно до вимог ст. 37 Закону №796-ХІІ .

Разом з тим, задовольняючи вимогу про стягнення коштів, суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки вказані грошові суми не були нараховані позивачу, а суд не наділений компетенцією виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідача нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

За таких обставин постанову належить частково скасувати і прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області задовольнити частково.

Скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 24 червня 2010 року в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області 9186.00 грн. допомоги та судового збору.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області провести нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 грошової допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 25.01.2009 року по 31.12.2009 року.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: