Справа № 467/1122/16-а
Суддя: Кірімова О. М.
Дата ухвалення: 2016-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 467/1122/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016 року Арбузинський районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючої - судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря - Сіваченко Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до

старшого сержанта поліції, інспектора управління патрульної поліції 4

роти 1 батальйону м. Миколаєва Мірошніченко Сергія Анатолійовича,

Управління патрульної поліції в м. Миколаєві

про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до старшого сержанта поліції, інспектора управління патрульної поліції 4 роти 1 батальйону м. Миколаєва Мірошніченко С.А., Управління патрульної поліції у м. Миколаєві, в якому просить визнати дії старшого сержанта поліції, інспектора управління патрульної поліції 4 роти 1 батальйону м. Миколаєва Мірошніченко С.А. щодо складання постанови серії ПС-2 № 557486 від 25 травня 2016 року про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, незаконними та скасувати вказану постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС-2 № 557486 від 25 травня 2016 року.

Свої вимоги мотивує тим, що 25 травня 2016 року постановою інспектора УПП Мірошніченко С.А. його, позивача, було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом КУпАП) і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 425 грн.

Протокол про вчинення даного адміністративного правопорушення інспектором позивачу не вручено.

Згідно постанови, водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом DAF державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись у м. Миколаєві на перехресті вул. Велика Морська - Нікольська, здійснив поворот ліворуч з вул.. Нікольська на вул. Велика Морська на заборонений (червоний) сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України (далі за текстом ПДР України), чим скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Позивач зазначив у позові, що після виїзду на перехрестя, дорогу по вул. Велика Морська почали переходити пішоходи, тому він вимушений був зупинитися, щоб пропустити пішоходів. В цей час на світлофорі ввімкнувся червоний сигнал світлофора, і після того, як пішоходи перейшли вулицю, був вимушений закінчити маневр аби не створювати на перехресті вулиць аварійну ситуацію.

За такого, він згідно пункту 8.7.3 «в» ПДР України виїхав на перехрестя, при цьому зелений сигнал світлофору змінився на миготливий сигнал зеленого кольору, і він згідно п. 8.11 ПДР України звільнив перехрестя, завершив проїзд на жовтий сигнал світлофора, згідно з п.16.8 ПДР України проїхав перехрестя, щоб не створити перешкод для інших учасників дорожнього руху.

Вважає, що його дії відповідали вимогам п. 16.8 ПДР, згідно яких водій, який виїхав на перехрестя проїздних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді.

Потім автомобіль позивача був зупинений інспектором УПП мірошниченко С.А., який повідомив про порушення позивачем вимог п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України.

Вважає, що дії інспектора ДАІ є незаконними, а постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, оскільки Правила дорожнього руху України ним, позивачем, порушені не були.

Позивач у судове засідання не явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, вимоги адміністративного позову підтримав і просив задовольнити його (а.с. 28).

Старший сержант поліції, інспектор управління патрульної поліції 4 роти 1 батальйону м. Миколаєва Мірошніченко С.А. до суду не з»явився, причини неявки суду не відомі.

Представник Управління патрульної поліції в м. Миколаєві, будучи належним чином повідомлений про виклик до суду, в судове засідання не явився, надавши на адресу суду письмові заперечення, в яких просить суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. До заперечень наданий DVD-диск з фіксуванням порушення (а.с. 21-27), причин неявки суду не повідомлено, заяв чи клопотань щодо розгляду справи у його відсутність не надходило.

Відповідно до ч.4 ст.128 КАС України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття справа може бути розглянута без їх присутності. Судовий розгляд справи проведено у відсутності сторін.

Суд, беручи до уваги наполягання позивача на позовних вимогах, заперечення проти позову відповідачем, дослідивши письмові докази у справі, DVD-диск з фіксуванням правопорушення, дав оцінку наданим доказам в їх сукупності, встановив наступне.

Із змісту ст.19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засіданні фактів суд констатує, що правовідносини, які їм відповідають, врегульовані нормами КУпАП.

Приписами ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративна відповідальність.

Частиною 2 статті 122 КУАП визначена адміністративна відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення правил проїзду перехресть, проїзд на заборонений сигнал світлофору або жест регулювальника та інше.

Так, судом встановлено, що згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серія ПС-2 № 557486 від 25 травня 2056 року (а.с. 8) водій ОСОБА_1, цього ж дня о 13 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом DAF державний реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись у м. Миколаєві на перехресті вул. Велика Морська - Нікольська, здійснив поворот ліворуч з вул. Нікольська на вул. Велика Морська на заборонений (червоний) сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України (далі за текстом ПДР України), чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вказаною постановою позивача було піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. З даною постановою позивач не погодився, про мається його підпис із зазначенням вказаного.

Як зазначив позивач, протокол про адміністративне правопорушення відносно нього, йому не вручався.

У наданих запереченнях відповідача, докази щодо складання та вручення позивачу протоколу про адміністративне правопорушення від 25 травня 2016 року за порушення ним вимог п. 8.7.3 «е» Правил дорожнього руху України, не містяться.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" від 23 грудня 2005 року № 14 встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП, зокрема, в постанові потрібно навести докази, на яких грунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена з порушенням ч. 2 ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: інспектором ДПС при розгляді справи не були з'ясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача були ознаки проступку, за яким законом встановлено адміністративну відповідальність.

Згідно із ч. 2 ст. 7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин. В свою чергу стаття 249 КУпАП вказує на те, що справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито, крім випадків, коли це суперечить інтересам охорони державної таємниці.

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Так, протокол про адміністративне правопорушення є носієм доказової інформації про виявлені уповноваженим органом порушення, документом, на підставі якого приймається відповідна постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому оцінка протоколу, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження постанови, прийнятої на підставі такого протоколу.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими КУпАП.

Складаючи постанову, інспектор не зазначив будь-яких доказів на підтвердження вчиненого порушення, враховуючи незгоду позивача із винесеною постановою, не вказав на свідків, які б могли підтвердити чи заперечити факт вчинення позивачем вимог ПДР. Відсутність протоколу не дає беззаперечних підстав вважати, що позивач погодився із вчиненим правопорушенням, чи можливо вчинив правопорушення. Інспектор ДПС порушив при цьому вимоги Інструкції з організації провадження та діловодства у справах про адміністративні правопорушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженої Наказом МВС України від 22.10.2003 р. № 1217 і вимоги Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адмінправопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженого Наказом МВС України № 77 від 26.02.2009 року.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Так, ч. 1 ст. 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, і зокрема, протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 73, 77, частинами першою та третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135 цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Також за положеннями ст. 258 КУпАП, і тільки у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. А якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення, і тоді постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно із ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Водночас ч. 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідач прямих беззаперечних доказів того, що позивач порушив п. 8.7.3 ПДР України не надав, тобто відповідач не довів правомірність своїх дій при розгляді відносно позивача справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови, а тому суд вважає, що надані позивачем докази свідчать про протиправність дій суб'єкта владних повноважень та недоведеність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Наданий суду доказ, а саме DVD-диск суд визнає його як належний та допустимий, однак такий не фіксує та не вказує на факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Із письмових заперечень також слідує, що патрульним було роз'яснино ст.ст. 268, 307, 308 КУпАП, а також ст. 63, 57, 56, 55 Конституції України ОСОБА_2, а не позивачу ОСОБА_1

Із змісту DVD-диску не вбачається, що вимоги вказаних статей було роз'яснено позивачу.

Відповідач не надав суду доказів, про виконання ним при складанні даної постанови вимог ст. 256 КУпАП.

За таких обставин твердження позивача на заперечення факту порушення вимог ПДР, заслуговують на увагу.

Суд також виходить з того, що в ході огляду під час вирішення справи при дослідженні судом DVD-диска, наданого відповідачем до заперечень, зміст заперечень, суд не виявив з боку водія ОСОБА_1 порушень ПДР України, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП, а навпаки, погоджується з доводами позивача в тій частині, що він рухався на зелений сигнал світлофора, а на мерехтливий зелений сигнал світлофора він продовжував рух відповідно до вимог 8.7.3 «в», 8.11, 16.8 ПДР України, згідно яких: п. 8.11 ПДР України: "Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу, або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху"; п. 16.8 ПДР України: "Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді".

У відповідності до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом встановлено, що при винесенні оскаржуваної постанови інспектором не враховано зазначених вимог закону, оскільки постанова містить лише фабулу адміністративного проступку без посилання на докази, передбачені ст. 251 КУпАП із наданням їх правової оцінки, та обставини визначені у ст. 280 КУпАП, тобто вказана постанова не має жодного мотивування. Крім цього, у постанові не зазначено обставин передбачених статтями 33-35 КУпАП, які необхідно враховувати при накладенні стягнення, а тому вона за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та є протиправною.

Отже, постанова серії ПС2 № 557486 від 25.05.2016 року по справі про адміністративне правопорушення винесена без достатніх доказів наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та без встановлення всіх обставин справи, що виключає її законність.

Оскільки відповідачі по справі є субєктами владних повноважень, однак не надали жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне порушення та винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 159 163 КАС України, ст. 276, 280, 293 КУпАП, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до старшого сержанта поліції, інспектора управління патрульної поліції 4 роти 1 батальйону м. Миколаєва Мірошніченко Сергія Анатолійовича,Управління патрульної поліції в м. Миколаєві про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати незаконними дії інспектора управління патрульної поліції 4 роти 1 батальйону м. Миколаєва Мірошніченко С.А. щодо складання постанови серії ПС2 № 557486 від 25 травня 2016 року про адміністративне правопорушення про накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 557486 від 25.05.2016 року, винесену відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 425 грн. за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Арбузинський районний суд на протязі десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова