Справа № 326/270/16-а (2-а/326/14/2016)
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

"04" липня 2016 р. справа №326/270/16-а (2-а/326/14/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді:Юрко І.В., суддів: Гімона М.М., Чумака С. Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року у справі №326/270/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання поновити пенсію, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка 25.02.2016 року звернулась до Приморського районного суду Запорізької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області, в якому просила визнати протиправними дії УПФУ в Приморському районі Запорізької області щодо зупинення виплати їй пенсії з 1 квітня 2015 року та зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії з 1 квітня 2015 року.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2016 року адміністративний позов в частині вимог за період з 01.04.2015 року по 24.08.2015 року залишено без розгляду. Вказана ухвала сторонами не оскаржувалась.

Постановою Приморського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області щодо зупинення виплати ОСОБА_2 пенсії як інваліду 3 групи загального захворювання згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 25 серпня 2015 року.

Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області поновити ОСОБА_2 виплату пенсії як інваліду 3 групи загального захворювання згідно з Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 25 серпня 2015 року.

Не погодившись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того апелянт просив розглянути справу за відсутності свого представника в порядку письмового провадження.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, та явка яких у відповідності до статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає судовому розгляду справи.

За нормами пункту 2 частини першої статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, так як не прибула жодна з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

30.01.2004 року ОСОБА_2 звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області з заявою про призначення пенсії по інвалідності (а.с.36).

Згідно з протоколом №123321 від 15.04.2004 року пенсійним органом вперше призначено ОСОБА_2 пенсію по інвалідності ІІІ групи за загальним захворюванням щомісячно з 09.01.2004 року по 31.01.2005 року в розмірі 95,60 грн (а.с.9, 35).

Згідно з довідкою міжрайонної МСЕК м.Бердянська Запорізької області серії АВ №0543012 від 15.06.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, повторно встановлено ІІІ групу інвалідності, у зв'язку з загальним захворюванням безстроково (а.с.6).

З жовтня 2004 року та по теперішній час ОСОБА_2 працює в Управлінні соціального захисту населення Приморської районної державної адміністрації Запорізької області. 06.10.2010 року переведена на посаду головного спеціаліста відділу персоніфікованого обліку пільгових категорій населення (а.с.14-17).

З 01.04.2015 року виплата пенсії ОСОБА_2 зупинена.

УПФУ в Приморському районі Запорізької області листом від 24.02.2016 року у відповідь на звернення позивачки повідомило останній, що на підставі Закону України від 02.03.2015 №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» виплата пенсії припинена з 01.04.2015 року до 31.12.2015 року, а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911 від 24.12.2015 року, який набув чинності з 1 січня 2016 року, продовжено зупинення виплати пенсії до 31.12.2016 року (а.с.7-8).

Не погодившись з припиненням виплати пенсії, ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що застосування до позивачки змін до абзацу 2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що не були передбачені в даному Законі на час призначення їй пенсії, є суттєвим звуженням наданих та гарантованих законодавством прав позивача, як громадянину особі, яка є інвалідом 3 групи загального захворювання безстроково, має відповідний соціальний статус згідно із Законом, а тому є таким, що порушує вимоги ст.22,46 Конституції України, тобто є незаконним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Абзацом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в редакції, чинній з 01 квітня 2015 року, встановлено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Тобто, станом на 01 квітня 2015 року посада, на якій працює позивачка, дійсно, давала право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», у зв'язку з чим відповідачем з 01 квітня 2015 року було припинено виплату пенсії позивачці.

Разом з тим, пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний у пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону №213-УІІІ закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність.

З цього часу особам, які підпадають під дію вищезазначених спеціальних законів, за наявності права на пенсію, пенсія призначається лише відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тому передбачені ч. 1 статті 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» правові підстави для невиплати позивачці пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області не доведено правомірність дій щодо відмови позивачці в поновленні виплати пенсії.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Згідно частини першої статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Управління пенсійного фонду України в Приморському районі Запорізької області на постанову Приморського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року у справі №326/270/16-а залишити без задоволення.

Постанову Приморського районного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року у справі №326/270/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції постановлена в порядку письмового провадження, набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Головуючий суддя: І.В. Юрко

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: С.Ю. Чумак