Справа № 809/544/16
Суддя: Гундяк В.Д.
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2016 р. № 809/544/16

10 год. 40 хв. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - Гундяка В.Д.

при секретарі Бунич Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

19.05.2016 року Тисменицька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС в Івано-Франківській області звернулася в суд з адміністративним позовом до фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням №000003/09-13-21/НОМЕР_1 від 03.03.2015 року за роздрібну торгівлю алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни, до відповідача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10 000,00 грн., які залишились несплачені, а тому підлягають до стягнення в судовому порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в адміністративному позові. Суду пояснила, що проведеною податковим органом перевіркою виявлено порушення відповідачем положень чинного законодавства України, внаслідок чого до ОСОБА_2 застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10 000 грн. Зокрема зазначила, що даною перевіркою встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями за цінами нижчими від мінімально встановлених роздрібних цін. У визначені чинним законодавством строки ОСОБА_2 вищевказаний штраф у добровільному порядку не сплатила, а тому останній підлягає до стягнення в судовому порядку. Позов просила задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не з'явилася повторно з невідомих суду причин, хоча в обох випадках була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подала. Наданим правом на подання заперечення проти позову не скористалася.

Враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, згідно положень ч.4ст.128 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС) України суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів за відсутності відповідача.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідач зареєстрована як фізична особа підприємець.

В ході проведення посадовими особами Головного управління ДФС в Івано-Франківській області фактичної перевірки господарської одиниці, яка належить відповідачу, а саме: магазину-кафе, що знаходиться за адресою с. Чорнолізці, вул. Франка, 1А, встановлено факт роздрібної торгівлі алкогольними напоями вітчизняного виробництва за цінами нижчими від мінімальних цін.

За результатами перевірки складено акт за №23/09-19-21-11/1/НОМЕР_1 від 29.02.2015 року (а.с.7-10).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" за N481/95-ВР від19.12.1995 року.

Згідно ч.10 ст.18 вищевказаного Закону Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні ціни та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Постановою Кабінету Міністрів України за №957 від 30.10.2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв вітчизняного виробництва» встановлено розмір таких цін.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону, за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 13 частини 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" встановлено, що за оптову або роздрібну торгівлю коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10 000 гривень.

Рішенням Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за №000003/09-13-21/НОМЕР_1 від 03.03.2015, згідно абзацу 13 частини 2 статті 17 Закону застосовано до фізичної - особи підприємця ОСОБА_2 фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 10 000 грн. (а.с.17,18).

Судом встановлено, що як вбачається з наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вищевказане рішення було отримане ОСОБА_2 05.03.2015 року (а.с.21). Однак суму податкового боргу відповідач у встановлений строк не сплатила, що підтверджується наданими в судовому засіданні поясненнями представника позивача.

Згідно ч.5 ст.17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" у разі невиконання суб'єктом господарювання рішення органів, зазначених у частині третій цієї статті, сума штрафу стягується на підставі рішення суду. При цьому чинним законодавством України не визначено окремого порядку стягнення штрафів, застосованих відповідно до Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Згідно п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання є податковим боргом.

За таких обставин на переконання суду, в спірних правовідносинах універсальним способом стягнення вищезгаданої фінансової санкції є спосіб, визначений чинними нормами ПКУ для стягнення податкового боргу.

Згідно п.59.1 ст.59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків регулюється статтями 95 - 99 Податкового кодексу України. Зазначені норми визначають перелік заходів, що можуть вживатися податковим органом до платника податків із метою погашення податкового боргу, зокрема стягнення коштів, які перебувають у власності платника податків, а також продаж майна платника податків, що перебуває в податковій заставі (пункт 95.1 статті 95 Податкового кодексу України). При цьому згідно з пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги.

Водночас відповідно до пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Таким чином, пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України встановлено особливий порядок стягнення податкового боргу платників податків - фізичних осіб у порівнянні з порядком погашення податкового боргу юридичних осіб.

З урахуванням викладеного норми статей 95 - 99 Податкового кодексу України можуть застосовуватися до процедури стягнення податкового боргу з фізичних осіб в частині, яка не суперечить вимогам пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України.

Як вбачається з системного аналізу положень глави 9 ПКУ особливості стягнення податкового боргу з платника податків - фізичної особи полягають у тому, що за змістом пункту 87.11 статті 87 Податкового кодексу України процедура стягнення податкового боргу з фізичної особи може ініціюватися виключно через звернення органу стягнення з відповідним позовом.

Водночас пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України не встановлено особливостей щодо моменту, з якого у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу. Зокрема, не передбачено особливостей щодо направлення платникові податку - фізичній особі податкової вимоги, передбаченої пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України, як умови для виникнення права на примусове стягнення податкового боргу.

Отже, фізичним особам податкова вимога надсилається в тому самому порядку і з тих самих підстав, що і платникам податку - юридичним особам. Зазначене випливає зі змісту статті 59 Податкового кодексу України, яка передбачає уніфіковані правила направлення податкових вимог усім платникам податків.

При цьому правове значення факту надіслання податкових вимог не розрізняється залежно від того, фізичній чи юридичній особі надсилається відповідна податкова вимога. Таке правове значення в будь-якому разі полягає в тому, що право на стягнення податкового боргу виникає у податкового органу через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги, як це передбачено пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України .

Тобто з урахуванням приписів п.95.2 ст.95 ПКУ право на стягнення податкового боргу з фізичної особи - платника податків виникає через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ураховуючи викладене, термін "надіслання" податкової вимоги в контексті норми пункту 95.2 статті 95 Податкового кодексу України означає відправлення податкової вимоги платникові податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу такого платника податків.

На підставі вищенаведеного податковий орган при поданні адміністративного позову про стягнення податкового боргу з фізичної особи-підприємця зобовязаний долучити докази надіслання податкової вимоги платникові.

Проте згідно наданих в судовому засіданні представником позивача пояснень докази направлення податкової вимоги форми «Ф» за №795-23 від 25.09.2015 року на адресу ОСОБА_2 у Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області відсутні.

Таким чином в порушення вимог ч.1 ст. 71 КАСУ податковим органом не підтверджено належними та допустимими доказами у справі факту надіслання відповідачу податкової вимоги.

Так як податкова вимога відповідачу не надсилалась, за висновком суду у позивача не виникло права на стягнення такого податкового боргу за судовим рішенням.

Дана обставина відповідно до положень ПКУ позбавляє суд можливості стягнути податкову заборгованість всупереч визначеного чинним законодавством порядку.

Зокрема на переконання суду, вирішуючи питання щодо стягнення податкового боргу суд зобов'язаний перевірити не тільки наявність такого боргу, а також і дотримання податковим органом встановленої законодавством процедури, яка передує стягненню цього податкового боргу в судовому порядку.

За таких обставин адміністративний позов Тисменицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області до ОСОБА_2 про стягнення податкового боргу до задоволення не підлягає.

На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, п.59.1 ст.59, п.87.11 статті 87, п.95.2 ст.95 ПКУ, керуючись ст.ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні позову відмовити

Згідно ст.254 КАС України постанова набирає законної сили після закінчення встановлених строків подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гундяк В.Д.

Постанова складена в повному обсязі 07.07.2016 року.