Справа № 2а-14394/11/1370
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2012-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2012 р. № 2а-14394/11/1370

м. Львів

10 год. 00 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Коморний О.І.,

секретар судового засідання Гнилиця Р.І.,

від

позивача не прибув

відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства «ТрастТер»до управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова про визнання недійсною вимоги про сплату боргу.

Обставини справи.

Позивач, приватне підприємство «ТрастТер», звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недійсною вимогу управління Пенсійного фонду України про сплату боргу від 04.03.2011 року №Ю-31.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувана вимога прийнята з урахуванням рішення №527 від 13.10.2009 року, яке позивачем виконано, оскаржено і не набрало законної сили, з порушенням норм законодавства, зокрема п.13 ст.106 Закону України «Про обовязкове держане пенсійне страхування», оскільки сума страхових внесків, які підлягають сплаті або сплачені за відповідний базовий період, визначаються під час перевірки платника, а управлінням Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова планова перевірка підприємства не проводилась.

Представник позивача не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача проти позову заперечив, подав письмові заперечення на позов, просить у задоволенні позову відмовити.

З урахуванням визначених ст..122 Кодексу адміністративного судочинства строків розгляду справи, суд відповідно до ч.5 ст. 128 та ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу за відсутності позивача на основі наявних доказів.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, повно, всебічно та обєктивно оцінив подані докази у їх сукупності та

в с т а н о в и в:

Відповідачем 03.11.2011 року виставлено позивачу вимогу про сплату боргу №Ю-1040, відповідно до якої, управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі м. Львова згідно з ст. 106 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»та рішення 527 від 13.10.2009 року вимагає сплатити недоїмку зі страхових внесків, фінансових санкцій (штрафів) та пені на загальнообовязкове державне пенсійне страхування в сумі 21818,42 грн.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, вказану вимогу позивачу вручено 05.12.2011р.. Відтак суд вважає безпідставним покликання відповідача на пропуск строку звернення до суду, оскільки позовна заява подана 22.12.2011р., тобто в межах строку визначеного ч.5 ст.99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів згідно з ч.2 цієї ж статті можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до абз. 5 п. 7 розділу VІІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування»від 08.07.2010р. №2464-VI, стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Залежно від страхового випадку видами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до ст.. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року N 16/98-ВР є: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; із змінами, медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.

Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

З урахуванням викладеного, стягнення заборгованості з позивача, яка несплачена до 01.01.2011 року повинно здійснюватися відповідачем відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій.

Аналогічний порядок стягнення заборгованості зі страхувальників визначено у п.8.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками і застрахованими особами внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування до пенсійного фонду України затвердженій Постановою Правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003 р.( у редакції на час виникнення спірних відносин), відповідно до якого, стягнення заборгованості із сплати внесків на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості, або застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ч.1 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»від 09.07.2003 року N 1058-IV у редакції що діяла до 01.01.2011 року (далі - Закон N 1058-IV ), у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків страхувальники зобов'язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не нараховані та/або не сплачені страхувальниками у строки, визначені статтею 20 цього Закону, в тому числі обчислені територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених частиною третьою статті 20 цього Закону, вважаються згідно з ч.2 ст.106 Закону N 1058-IV простроченою заборгованістю із сплати страхових внесків (недоїмкою) і стягуються з нарахуванням пені та застосуванням фінансових санкцій.

Згідно ч.5 ст. ст.106 Закону N 1058-IV , за рахунок сум, що надходять від страхувальника або від державної виконавчої служби в рахунок сплати недоїмки, погашаються суми недоїмки, пені та фінансових санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі, коли страхувальник має несплачену недоїмку, пеню та фінансові санкції і здійснює сплату поточних сум страхових внесків, ці суми зараховуються в рахунок сплати недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Відповідно до ч.3. ст.106 Закону N 1058-IV , територіальні органи Пенсійного фонду за формою і у строки, визначені правлінням Пенсійного фонду, надсилають страхувальникам, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Станом на 03.11.2011 року, згідно облікових карток позивача обліковувалася недоїмка по внесках, по фінансових санкціях, та пені в сумі 21818,42 грн.

Вказані суми у точній відповідності відображені у вимозі про сплату боргу № Ю-1040 від 03.11.2011 р.

Судом також з долучених відповідачем доказів встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду позивачу відмовлено у задоволенні позову про скасування рішення відповідача №527 від 13.10.2009 року. Вказана постанова набрала законної сили 05.05.2010 р., відтак посилання позивача на ту обставину, що рішення №527 від 13.10.2009 року ним оскаржено є безпідставним.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на Постанову Кабінету Міністрів України №502 від 21 травня 2009 року, так як вважає, що органу пенсійного фонду, як органу, який здійснює державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, забороняється приймати рішення про застосування до субєктів господарювання фінансових санкцій у разі невиконання ними протягом 30 діб від дня одержання приписів про усунення виявлених порушень.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, прийнятного рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов'язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Відтак, Пенсійний фонд не є органом державного нагляду у сфері господарської діяльності.

Закріплений у ч.1 ст.11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оскільки у даній справі оспорюється прийнята відповідачем, субєктом владних повноважень вимога про сплату боргу, яка є виконавчим документом, суд відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України, перевіряє чи прийнята (вчинена) вона: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З вищенаведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин справи суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу № Ю-1040 виставлена відповідачем на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та неупереджено.

Факт наявності заборгованості в сумі 21818 грн. 42 коп. станом на 03.11.2011 року позивачем належними та допустимими доказами не спростований та підтверджується карткою особового рахунку.

З урахуванням фактичних обставин справи Суд дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача при виставленні спірної вимоги, порушення прав позивача є надуманим та бездоказовим, відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України відшкодування судових витрат позивачеві, якому відмовлено у позові не передбачено.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена в строк та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 27.02.2012р. о 17:00 год.

Суддя (підпис) Коморний О.І.

З оригіналом згідно.

Суддя Коморний О.І.