Справа № 826/732/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 червня 2016 року № 826/732/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014"
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Національний Кредит" Паламарчук В.В. третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «Банк Національний Кредит»
про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВГФ 2014" (далі - позивач, ТОВ "ВГФ 2014") звернулось до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» Паламарчук В. В. (далі - відповідач, Уповноважена особа Фонду) та з урахуванням заяви пор зміну позовних вимог від 05.05.2016 року просить суд визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» Паламарчука В. В. щодо направлення повідомлення ТОВ "ВГФ 2014" про визнання Договору про внесення змін від 29.04.2015 року до Депозитного договору № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 року нікчемним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що правочин визнано нікчемними безпідставно та необґрунтовано, адже зміна розміру процентів, що нараховуються та сплачуються Банком за договором Депозиту у разі розірвання Договору депозиту відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки, укладаючи Договір про внесення змін від 29.04.2015 року до Депозитного договору № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 року банк не відмовлявся від власних майнових вимог.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» Паламарчук В. В. заперечував проти задоволення позову, надіславши суду письмові заперечення, які долучено до матеріалів справи, проте явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила.

Ухвалою суду від 15.02.2016 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПАТ «Банк Національний Кредит».

Третя явку свого уповноваженого представника в судове засідання також не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про місце, дату та час судового розгляду справи.

В судовому засіданні з урахуванням положень ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України судом ухвалено про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2014 між ПАТ "Банк Національний Кредит"(Банк) та ТОВ "ВГФ 2014" (Вкладник) укладено договір про депозитний вклад «Стандартний» № DU1239/2014-1 строком на 12 місяців + 1 день, відповідно до умов якого Вкладник передає, а Банк приймає на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 250 000,00 грн.

Пунктом 2. 2 Договору передбачено строк розміщення депозиту з 26.06.2014 по 27.06.2015 включно.

Згідно п. 2.3 Банк сплачує Вкладнику процентну ставку за користування Депозитом у розмірі 22,00 процентів річних.

Пунктом 3.7 Договору передбачено, що вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми Депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це Банк за 10 (десять) робочих днів до бажаної дати повернення суми Депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми Депозиту та нарахованих процентів вкладнику.

У випадку розірвання цього Договору з ініціативи Вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0% (два) процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку (абз. 3 п. 3. 7 Договору).

Відповідно до п. 4.4.1 Договору вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом банківського операційного часу письмово попередивши по це Банк за 10 робочих днів.

20.04.2015 року позивач звернувся до Банку із заявою про дострокове розірвання Депозитного договору.

В подальшому, 29.04.2015 між Банком та Вкладником укладено Договір про внесення змін до Договору про депозитний вклад «Стандартний» DU1239/2014-1 від 26.06.2014, яким змінено п. 3.7 Договору, а саме: «Вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання Договору і повернення суми Депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це Банк за 10 (десять) робочих днів до бажаної дати повернення суми Депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання заяви про дострокове розірвання дії Договору. Датою розірвання Договору вважається дата повернення суми Депозиту та нарахованих процентів вкладнику.

Банк повертає суму Депозиту та нарахованих процентів протягом 10 (десяти) днів з дня подання Вкладником заяви про дострокове розірвання дії Договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок Вкладнику № 6001, відкритий у ПАТ «БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ», Код Банку 320702.

У випадку розірвання цього Договору з ініціативи Вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 22 % (двадцять два) процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку».

За наслідками розірвання Договору про депозитний вклад «Стандартний» DU1239/2014-1 від 26.06.2014 позивач отримав виплату грошових коштів у розмірі 41 780,82 грн., що згідно внесених змін до вказаного Договору складає 22 % процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Судом встановлено, що Постановою Правління Національного банку України "Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" до категорії неплатоспроможних" від 05 червня 2015 року № 358 ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" віднесено до категорії неплатоспроможних.

05 червня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" № 114, на підставі якого, з 08 червня 2015 року розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 08 червня 2015 року по 07 вересня 2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Онищука Дмитра Вікторовича.

З 03.07.2015 відповідно до рішення № 126 виконавчої дирекції Фонду, Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків департаменту запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Паламарчука Віталія Віталійовича.

В подальшому, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» Паламарчуком В. В. проведено перевірку Договору про внесення змін до Договору про депозитний вклад «Стандартний» DU1239/2014-1 від 26.06.2014 за наслідками якої виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, передбачених п. 1 ч. 3ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Листом Уповноваженої особи Фонду "Щодо встановлення факту нікчемності правочину" від 28.09.2015 позивача повідомлено про те, що після перевірки Договору про внесення змін до Договору про депозитний вклад "Стандартний" DU1239/2014-1 від 26.06.2014 було виявлено, що вказаний договір є нікчемним з підстав, визначених п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та зазначено про необхідність повернення протягом 3 (трьох) днів з дня отримання повідомлення грошових коштів у розмірі 41 780,82 грн. за вказаними реквізитами.

Оцінивши надані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги ТОВ "ВГФ 2014" необґрунтованими, виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" 23 лютого 2012 року № 4452-VI в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону встановлено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Статтею 37 Закону визначено, що Уповноважена особа Фонду має право, зокрема: повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ст. 38 Закону протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Уповноважена особа Фонду: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами.

Отже, Уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями щодо перевірки правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.

Відповідно до п. 4 ч. 2 статті 37 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Тобто, повідомлення сторони за договором про нікчемність договорів належить до повноважень відповідача, які чітко регламентовані Законом № 4452-VI.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 37 Закону № 4452-VI на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду видає накази та розпорядження, дає доручення, обов'язкові до виконання працівниками банку.

За приписами ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Аналіз викладеного свідчить про право Уповноваженої особи щодо перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних.

При цьому, позивач просить суд визнати протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Національний Кредит» Паламарчука В. В. щодо направлення повідомлення ТОВ "ВГФ 2014" про визнання Договору про внесення змін від 29.04.2015 року до Депозитного договору № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 року нікчемним, оскільки на думку позивача укладаючи даний договір банк не відмовлявся від власних майнових вимог.

Суд не погоджується з даними твердженнями позивача, з огляду на наступне.

Як вказувалось вище, шляхом укладання Договору про внесення змін від 29.04.2015 року до Депозитного договору № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 позивачем збільшено відсоткову ставку нарахованих процентів у випадку дострокового розірвання Депозитного договору шляхом внесення вищевказаних змін в пункт 3.7 Договору.

При цьому, порядок дострокового розірвання Договору і повернення суми Депозиту передбачено п. 3.7 Договору шляхом письмового попередження Банку за 10 робочих днів до бажаної дати повернення коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, із заявою про дострокове розірвання коштів позивач звернувся до Банку 20.04.2015. Тобто з урахуванням вищевказаних положень, Банк повинен був здійснити виплату процентів за дострокове розірвання договору за ставкою у розмірі 2% процента річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

Проте, 29.04.2015 дана ставка річних процентів за дострокове розірвання договору була змінена сторонами в рахунок збільшення у розмірі 22% шляхом укладання Договору про внесення змін до Депозитного договору. Тобто, Банк, володіючи інформацією про дострокове розірвання договору про депозитний вклад «Стандартний» № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 та укладаючи відповідний договір про внесення змін до вказаного договору фактично відмовився від власних майнових вимог у розмірі 20 % річних від вкладу.

Враховуючи, що вищевказані обставини були встановлені Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Національний Кредит" Паламарчуком В. В. під час проведення перевірки Договору про внесення змін від 29.04.2015 року до Депозитного договору № DU1239/2014-1 від 26.06.2014 року та з урахуванням положень п. 4 ч. 2 статті 37 Закону № 4452-VI викладені у формі повідомлення від 28.09.2015 року, яке направлено позивачу, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо направлення повідомлення "Щодо встановлення факту нікчемності правочину" позивачу вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачі по справі виконали покладений на них обов'язок щодо доказування правомірності вчинених дій.

Керуючись ст. ст. 69, 70, 71, 128,158 - 163, 167 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В.І. Келеберда