Справа № 225/1927/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Андреєв В.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року справа №225/1927/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участі позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 13 травня 2016 року у справі №225/1927/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську Донецької області (далі - Управління), і 19 квітня 2016 року уточнив вимоги, в якому ставить питання про визнання неправомірними дій Управління, щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, та скасування рішення №96 від 19.02.2016 та рішення №186 від 07.04.2016 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно до ч.1 ст.14 Закону України від 5 листопада 1991 року N1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон N1788-XII); зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах періоду навчання у ПТУ №89 з 01.09.1989 по 24.12.1992, та періоду несення строкової військової служби з 28.12.1992 по 01.12.1994; зобов'язання Управління здійснити призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч.1 ст.14 Закону N1788-XII з 12 січня 2016 року з урахуванням періодів навчання у ПТУ №89 з 01.09.1989 по 24.12.1992, та несення строкової військової служби з 28.12.1992 по 01.12.1994.

На обґрунтування позову вказав, що 12 січня 2016 року позивач письмово звернувся до Управління з заявою про призначення пенсії за віком, однак в письмовій відповіді в призначенні йому пенсії було відмовлено. Управління мотивувало відмову тим, що стажу для призначення ОСОБА_2 пенсії недостатньо, ураховуючи той факт, що при розрахунку трудового стажу не було взято до уваги навчання у ПТУ №89 м. Дзержинська з 01.09.1989 по 24.12.1992, а також період несення строкової військової служби з 28.12.1992 по 01.12.1994. З 19.03.1992 по 30.05.1992 та з 19.08.1992 по 10.01.1993 ОСОБА_2 знаходився у трудових правовідносинах з ВП «Шахта «Півчнічна» ДП «Дзержинськвугілля», працюючи у якості учня підземного електрослюсаря з повним робочим днем. 10.01.1993 позивача звільнено з займаної посади у зв'язку з закінченням проходження виробничої практики. ОСОБА_2 вважає, що посилання Управління на ст.38 Закону України від 10 лютого 1998 року №103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» (далі - Закон №103/98-ВР) безпідставними та необґрунтованими у зв'язку з тим, що перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією відсутня взагалі, та його фактично було звільнено з ВП «Шахта «Північна» у зв'язку з проходженням військової служби.

Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 13 травня 2016 року у справі №225/1927/16-а у позові відмовлено повністю.

Постанова мотивована тим, що позивача було призвано на строкову військову службу не під час навчання за фахом у професійно-технічному навчальному закладі та не під час роботи на пільгових умовах, а вже після закінчення середнього навчального закладу. Тому, судом першої інстанції зроблено такий висновок, що Управління діяло відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих прав.

Не погодившись з таким рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при винесенні постанови судом першої інстанції не були взяті до уваги жодні законні вимоги позивача, а саме:

Відповідно до статті 62 Закону N1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, в тому числі і спеціальний, є трудова книжка.

Судом не вірно визначено останній робочий день, в рішенні зазначено «Отже останній робочий день ОСОБА_2 це 22.12.1992, а з 28.12.1992 він був призваний на строкову службу», з таким висновком не можна погодитися, адже Наказом 136/К від 20.08.1992 зазначено, що ОСОБА_2 звільнено 10.01.1993, про що також зроблено відповідний запис у трудовій книжці.

На підставі приписів ст. 241-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) апелянт вважає, день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Таким чином, датою звільнення позивача є 10.01.1993, про що свідчить запис у трудовій книжці ОСОБА_2, а отже на момент призиву на строкову військову службу 28.12.1992 позивач знаходився у трудових правовідносинах з ВП «Шахта «Північна», а за таких обставин на нього розповсюджується дія ч. 1 ст. 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) і абз.2 ч.1 ст. 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов'язок та військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Також, судом першої інстанції зроблено хибний висновок, щодо недодержання вимог ст. 38 Закону №103/98-ВР, а саме: перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією перевищує 3 місяці.

Ураховуючи, той факт, що навчання у ПТУ ОСОБА_2 завершено 24.12.1992, про що свідчить диплом про закінчення навчання НОМЕР_1, та той факт, що відповідно до даних трудової книжки, трудові відносини з ВП «Шахта «Північна» тривали з 19.08.1992 та припиненні лише 10.01.1993. Посилання суду першої інстанції та посилання Управління на ст. 38 Закону №103/98-ВР безпідставними та необґрунтованими у зв'язку з тим, що перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією відсутня взагалі, а фактичною підставою звільнення є не закінчення виробничої практики, а призив на строкову військову службу.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів встановила наступне.

Судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12.01.2016 ОСОБА_2 звернувся до відповідача з письмовою заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 14 Закону N1788-XII.

На підтвердження наявного трудового стажу роботи позивачем були надані наступні документи: заява, копія трудової книжки, диплом, військовий квиток, довідки про пільгову роботу.

Рішенням Управління від 19 лютого 2016 року було відмовлено у призначенні пенсії згідно ч.1 ст. 14 Закону N1788-XII та розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до набуття необхідного стажу.

Рішення мотивовано тим, що стажу для призначення ОСОБА_2 пенсії недостатньо, ураховуючи той факт що, при розрахунку трудового стажу не було взято до уваги навчання ПТУ №89 м. Дзержинську з 01.09.1989 по 24.12.1992, а також період несення строкової військової служби з 28.12.1992 по 01.12.1994.

Ці обставини обґрунтовано тим, що виходячи з положення ст. 38 Закону №103/98-ВР зарахування до пільгового стажу позивача період навчання в професійно-технічному училищі №89 м. Дзержинська, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, не має підстав, оскільки не виконанні вимоги зарахування навчання, які передбачені вищевказаним Законом, а саме ОСОБА_2 навчався в ПТУ №89 з 01.09.1989 по 24.12.1992 по спеціальності електрослюсар підземний з умінням виконувати роботу машиніста ГВМ і був призваний на строкову військову службу з 28.12.1992 по 01.12.1994, тобто, після закінчення навчання і днем зарахування на роботу минуло три місяці.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того що у відповідача відсутні правові підстави для зарахування періоду навчання в професійно-технічному училищі та періоду проходження строкової військової служби до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах з огляду на те, що після звільнення зі строкової військової служби і до зарахування на посаду, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, а саме: перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією перевищує три місяці (навчання до 24.12.1992, а роботи за Списком №1 розпочато тільки 09.07.1997).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

ОСОБА_2 з 01.09.1989 по 24.12.1992 навчався у ПТУ №89 за спеціальністю електрослюсар підземний, згідно диплома НОМЕР_1 рішенням кваліфікаційної комісії від 24.12.1992 йому присвоєно кваліфікацію електрослюсар підземний третього розряду з умінням виконувати роботу машиніста ГВМ (а.с.7,8).

Згідно запису в трудовій книжці під №2 і військового квитка (а.с. 8, 11), проходив службу в армії з 28.12.1992 по 05.12.1994.

Відповідно довідок № 07/395 від 06.11.2015 ОСОБА_2 з 19.08.1992 по проходив навчання учня електрослюсаря підземного на «Шахті «Північна» та з 22.08.1992 по 10.01.1993 працював учнем електрослюсаря підземного на «Шахті «Північна» (а.с. 12, 13).

Згідно Наказу №52/к від 19.03.1992 прийнятий на час практики підземним учнем (а.с. 17).

Згідно наказу №91/к від 29.05.1992 звільнений по закінченню практики (а.с. 18).

Згідно наказу №136/к від 20.08.1992 прийнятий на роботу з 19.08.1992 по 10.01.1993 на час практики підземним учнем (а.с. 19).

Згідно наказу №3/к від 10.01.1993 звільнений по закінченню практики (а.с. 20).

Згідно запису в дублікаті трудової книжки (а.с. 10), прийнятий підземним учнем електрослюсаря з повним робочим днем на підземній роботі з 19.08.1992 і 10.01.1993 звільнений по закінченню виробничої практики.

Відповідно до графіка обліку робочого часу за грудень 1992 року останнім днем виробничої практики є 22 грудня 1992 року (а.с. 15). Також згідно даних обліку відпрацьованого часу на підземних роботах (спуски та виїзди з шахти) у грудні - 16 спусків, а у січні 1993 року спуски до шахти ОСОБА_2 не здійснювалися (а.с. 14). Отже останній день роботи ОСОБА_2 це 22.12.1992, а з 28.12.1992 він був призваний на строкову службу.

Таким чином, позивач не міг після 28.12.1992 бути працівником шахти.

З цих підстав апеляційний суд не бере до уваги дані дублікату трудової книжки (а.с.10), згідно яких його звільнено з 10.01.1993, зауважуючи, що відповідно до приписів статті 86 КАС України ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції зроблено такий висновок, з чим і погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 працював на шахті під час проходження виробничої практики, фактично останній день роботи 22.12.1992.

Відповідно до ст.14 Закону N1788-XII право на пенсію незалежно від віку мають працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах по видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії - за списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, якщо вони були зайняті на цих роботах не менше 25 років.

Відповідно до положень статті 8 Закону №2011-XII час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призиву на строкову військову службу особа навчалась за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.

Відповідно до Порядку "Зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, періодів проходження строкової військової служби, навчання, та перебування на виборних посадах, затвердженого Пенсійним фондом України 01.12.2006 року, період проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що передбачає право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо призов на строкову службу був безпосередньо з пільгової роботи, та після звільнення з військової служби безпосередньо слідувала пільгова робота.

Відповідно до вищезазначеного Порядку період навчання в школах професійно-технічного навчання зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах в межах стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, якщо за днем закінчення навчального закладу безпосередньо слідувала пільгова робота, та якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу не перевищує трьох місяців, та відсутні періоди будь якої роботи.

Працевлаштування позивача на роботу за набутою спеціальністю протягом трьох місяців з дня закінчення навчання не виявилось можливим, в зв'язку з його призовом на строкову військову службу. Дані обставини надали йому можливість здійснити таке працевлаштування, у визначений законом строк, після проходження строкової служби та, таким чином, отримати право на зарахування періоду навчання та періоду проходження строкової служби до загального трудового стажу і призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до статті 38 Закону №103/98-ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Згідно наданих документів ОСОБА_2 навчався в ПТУ №89 м. Дзержинська з 01.09.1989 по 24.12.1992 за спеціальністю електрослюсар підземний з умінням виконувати роботу машиніста ГВМ та був призваний на строкову військову службу 28.12.1992.

Отже, Управління не може зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 період навчання ОСОБА_2 в ПТУ м. Дзержинська №89 з 01.09.1989 по 24.12.1992 за спеціальністю електрослюсар підземний, оскільки не дотримані умови, передбачені ст.38 Закону №103/98-ВР, а саме: перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією перевищує три місяці (навчання до 24.12.1992, а роботи за Списком №1 розпочато тільки 09.07.1997).

Згідно норм Закону №2011-XII проходження строкової військової служби та військової служби за призивом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призиву на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

ОСОБА_2 було призвано на строкову військову службу не під час навчання за фахом у професійно-технічному навчальному закладі та не під час роботи на пільгових умовах, а вже після закінчення середнього навчального закладу.

Тому позивачем порушені умови набуття стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах - наявна перерва між навчанням та працевлаштуванням на роботу за набутою професією, яка перевищує три місяці, та працевлаштування після закінчення навчання (звільнення з військової служби) на роботу, яка не дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

В повному обсязі ухвала виготовлена 06 липня 2016 року.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 13 травня 2016 року у справі №225/1927/16-а за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в місті Дзержинську Донецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов