Справа № 812/59/16
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2016-06-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/59/16

Луганський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Борзаниці С.В.

за участю секретаря - Жданової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Дочірнє підприємство «Хімік» Публічного акціонерного товариства «Азот» про визнання протиправними та скасування вимог від 03.12.2015 № Ю-53-25, від 12.01.2016 №Ю-53-25, від 03.03.2016 №Ю-53-25, від 06.06.2016 №Ю-53-25, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (далі за текстом - Позивач, ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот») до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України (далі за текстом - Відповідач, СДПІ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Дочірнє підприємство «Хімік» Публічного акціонерного товариства «Азот» (далі за текстом - Третя особа, ДП «Хімік» ПАТ «Азот»), про визнання протиправними та скасування вимог від 03.12.2015 № Ю-53-25, від 12.01.2016 №Ю-53-25, від 03.03.2016 №Ю-53-25, від 06.06.2016 №Ю-53-25.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на таке.

Позивачем 08.12.2015 року була отримана вимога, яка була направлена Відповідачем, про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2015 року № Ю-53-25 на суму 2 595 530,05 гривень.

Позивач не погоджується з сумою недоїмки та вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2015 року № Ю-53-25 протиправною, виходячи з наступного.

Постановою старшого держаного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 22.09.2015 року було накладено арешт на кошти, які містяться на рахунках, що належать ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот».

Відповідно до абз. 1 ч.7 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464), ЄСВ сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Враховуючи неможливість здійснення Позивачем сплати ЄСВ з його банківського рахунку внаслідок арешту рахунків, з метою своєчасного виконання свого обов'язку перед Державою зі сплати податків і зборів та своєчасного поповнення бюджету, з 30.09.2015 року по 11.11.2015 року сплата ЄСВ від імені ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» здійснювалась через ДП «Хімік» ПАТ «Азот», на підставі договору доручення № 35/ФО/15-209 від 20 липня 2015 року.

В призначенні платежу, у платіжних дорученнях вказано, що оплата здійснювалась за ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот».

Відповідач листом № 2281/10/28-05-17 від 18.11.2015 року повідомив про те, що вищезазначені сплати Дочірнім підприємством «Хімік» ПАТ «Азот» за ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» суперечать вимогам ч.9 ст.25 Закону № 2464.

Зазначений висновок Позивач вважає таким, що не відповідає чинному законодавству України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.9 ст.25 Закону № 2464 передача платниками єдиного внеску своїх обов'язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє права та обов'язки довірителя.

Таким чином, за договором доручення перехід обов'язків від однієї сторони до іншої не здійснюється. За договором доручення повірена особа лише вчиняє певні юридичні дії, але від імені довірителя.

Виходячи з вищевказаних норм законодавства України, при сплаті ЄСВ від імені Позивача через Третю особу на підставі договору доручення № 35/ФО/15-209 від 20 липня 2015 року обов'язок ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» зі сплати ЄСВ не передавався до ДП «Хімік» ПАТ «Азот».

Отже, при здійсненні вищевказаних платежів вимоги ч.9 ст.25 Закону № 2464 не були порушені.

У листі № 2281/10/28-05-17 від 18.11.2015 року Відповідач повідомляє про те, що зазначені платежі будуть повернуті на рахунок ДП «Хімік» ПАТ «Азот», внаслідок чого у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» виникне податковий борг з ЄСВ.

Однак, на час направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2015 року № Ю-53-25, грошові кошти, сплачені Дочірнім підприємством «Хімік» ПАТ «Азот» за ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» не повернуті на поточний рахунок Третьої особи.

Таким чином, Позивач вважає, що податкового боргу на момент направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2015 року № Ю-53-25 не існувало.

Однак, на думку Відповідача в подальшому у зв'язку із збільшенням розміру податкового боргу СДПІ у м. Луганську були виставлені вимоги від 12.01.2016 року на суму 31 463 939,18 грн., від 03.03.2016 на суму 41 436 635,92 грн. та від 06.06.2016 на суму 43043692,26 грн.

Зазначена вимога від 06.06.2016 р. №Ю-53-25 є, по суті, однією і тією ж вимогою, з різницею лише у тому, що вимогою від 03.12.2015 р. №Ю-53-25 нарахована заборгованість станом на 30.11.2015 р., вимогою від 12.01.2016 р. №Ю-53-25 нарахована заборгованість станом на 31.12.2015 р., вимогою від 03.03.2016 р. №Ю-53-25 нарахована заборгованість станом на 29.02.2016 р. а вимогою від 06.06.2016 р. №Ю-53-25 нарахована заборгованість станом на 31.05.2016.

При цьому Позивач, починаючи з 01.01.2016, вчасно та у повному обсязі сплачує ЄСВ з власних рахунків. Однак Відповідач, керуючись п. 6 ст. 25 Закону № 2464, за рахунок сум, що сплачує Відповідач з власних рахунків, самостійно здійснює перерозподіл коштів для погашення заборгованості Позивача, що начебто виникла в період сплати Позивачем ЄСВ з рахунків Третьої особи.

Представники Позивача та Третьої особи підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник Відповідача заперечував проти позову, виходячи з такого.

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання протиправною та скасування вимоги від 03.12.3015 року №Ю-53-25 щодо сплати боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску у розмірі 2 595 530,05 грн.

Відповідно до п. 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, контролюючі органи надсилають (вручають) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) у разі, якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

З огляду на вищенаведену норму, враховуючи той факт, що розмір податкового боргу ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» збільшувався, СДПІ були сформовані на направлені на адресу підприємства наступні вимоги:

- від 03.12.2015 №Ю-53-25 на суму 2 595 530,05 грн.;

- від 12.01.2015 №Ю-53-25 на суму 31 463 939,18 грн.;

- від 03.03.2016 №Ю-53-25 на суму №41 820 839,68 грн.;

- від 06.06.2016 №Ю-53-25 на суму 43043692,26 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2464, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Враховуючи вимоги ст. 4 Закону №2464, ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до ч. 9 ст. 25 Закону №2464 передача платникам єдиного внеску своїх обов'язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством.

Тобто, із системного аналізу норм Закону №2464 вбачається, що законодавцем чітко визначено порядок сплати єдиного внеску. Зокрема, ним передбачено, що сплата єдиного внеску здійснюється виключно у національній валюті шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» грубо порушило вищезазначену статтю закону, оскільки передало свої обов'язки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове страхування третій особі - ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ».

Жодним нормативно-правовим актом не визначено, що у разі накладання арешту на кошти платника єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, обов'язок по його сплаті може бути переданий третій стороні.

Вимоги ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватися до виниклих правовідносин, оскільки Цивільним кодексом України передбачена лише можливість у відповідних випадках будь-якою особою вчиняти юридичні дії від імені довірителя, однак такі юридичні дії повинні відбуватися виключно за рахунок Довірителя. У даному випадку, сплата єдиного соціального внеску (обов'язок ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ») відбувається за рахунок ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ», що суперечить вимогам ст. 1000 Цивільного кодексу України, а, отже, є передачею своїх обов'язків третій особі. До того ж, відповідно до договору доручення Довіритель (ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ») зобов'язаний відшкодувати Повіреному (ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ») фактичні витрати, пов'язані з виконанням доручення згідно рахунків, виставлених Повіреним та сплатити Повіреному винагороду. (п. п. 2.1.4 п. 2.1 розділу 2 Договору доручення №35/ФО/15-209 від 20.07.2015 року.) Тобто, у такому випадку у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» буде наявний обов'язок перед ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ», а не перед Державою в особі СДПІ, що все ж таки свідчить про передачу обов'язку із сплати єдиного внеску.

Також, слід зазначити, що Конституційний суд України в своєму рішенні від 03.10.1997 року №4-зп (по справі №18/183-97) визначив, що «конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайної є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше».

Таким чином, у даному випадку Закон №2464-VI є спеціальним по відношенню з Цивільним кодексом України і підлягає застосуванню.

Представник Відповідача зазначає, що відповідно до абз. 2 п. 5 розділу ІV Порядку ведення органами Міністерства доходів і зборів України оперативного обліку податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, інших платежів, які сплачуються під час митного оформлення товарів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 05.12.2013 року №765 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.02.2014 року за №217/24994) сума коштів перерахована ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ» на сплату єдиного соціального внеску за ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» на сьогоднішній день обліковується в окремій картці за спеціальним кодом «нез'ясовані платежі».

Враховуючи той факт, що згідно долучених Позивачем до матеріалів справи платіжних доручень вбачається, що сплата єдиного внеску здійснена в порушення ч.7 ст.9 Закону №2464-VI, а саме платником - ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ» з власного банківського рахунку, а не з рахунку ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ», представник Відповідача вважає, що спірні вимоги СДПІ прийняті правомірно, відповідно до діючого законодавства, є законними і не підлягають скасуванню.

Розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464 визначено, що недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 2464 визначено, що страхові кошти - це кошти, які формуються за рахунок сплати єдиного внеску та надходжень від фінансових санкцій (штрафів та пені), що застосовуються відповідно до закону; а пункт 10 встановлює поняття страхувальників, якими є роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Частинами 1 та 2 статті 2 Закону № 2464 встановлено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов'язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску.

Згідно статті 3 Закону № 2464 збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами:

законодавчого визначення умов і порядку його сплати;

обов'язковості сплати;

законодавчого визначення розміру єдиного внеску;

прозорості та публічності діяльності органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску;

захисту прав та законних інтересів застрахованих осіб;

державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску;

відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов'язків.

Абзацом першим частини п'ятої статті 9 Закону № 2464 визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

Абзацом першим частини сьомої статті 9 Закону № 2464 передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Пунктом 1 частини десятої статті 9 Закону № 2464 встановлено, що днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Частиною 12 статті 9 Закону № 2464 визначено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до частини 9 статті 25 Закону № 2464 передача платниками єдиного внеску своїх обов'язків з його сплати третім особам заборонена, крім випадків, передбачених законодавством.

Статтею 1000 Цивільного кодексу України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Згідно частини 1 статті 1004 Цивільного кодексу України (виконання доручення) повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчого провадження № .09.2015 винесена постанова про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладений арешт на кошти, що містяться на усіх відкритих рахунках, що належать боржнику: Приватному акціонерному товариству «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (Т.№1, а.с.10-12).

Договором доручення № 35/ФО/15-209 від 20.07.2015, укладеним в м. Черкаси між Позивачем та Третьою особою, визначені наступні умови.

ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (Довіритель) з однієї сторони та ДП «Хімік» ПАТ «Азот» (Повірений) з іншої сторони, разом іменовані як Сторони, уклали цей Договір про нижче наведене:

В порядку та на умовах, визначених цим Договором, Повірений зобов'язується від імені та за рахунок Довірителя виконувати грошові зобов'язання.

Деталізований зміст доручення щодо виконання грошових зобов'язань (перелік юридичних дій), порядок виконання та інші вказівки передбачаються Сторонами в додатках до Договору.

Виконані грошові зобов'язання, вчинені Повіреним на виконання цього Договору, створюють, змінюють, припиняють цивільні права та обов'язки Довірителя (Т.№1, а.с.13-16).

Додатками до Договору доручення № 35/ФО/15-209 від 20.07.2015 Позивач (Довіритель) доручав, а Третя особа (Повірений) приймала на себе зобов'язання сплатити єдиний збір за період з вересня по листопад 2015 року (Т.№1, а.с.17-132), для чого оформлювалися відповідні довіреності (Т.№1, а.с.133-191).

На підтвердження виконання умов договору надані копії платіжних доручень про оплату Третьою особою як «платником» відповідних сум єдиного внеску за ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», про що прямо зазначено в призначенні платежу в кожному платіжному дорученні (Т.№1, а.с.192-249).

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2015 № Ю-53-25 Відповідачем станом на 30.11.2015 Позивачу визначений податковий борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 2 595 530,05 грн. (Т.№1, а.с.7).

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.01.2016 № Ю-53-25 Відповідачем станом на 31.12.2015 Позивачу визначений податковий борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 31 463 939,18 грн. (Т.№3, а.с.8).

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03.03.2016 № Ю-53-25 Відповідачем станом на 29.22.2016 Позивачу визначений податковий борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 41 820 839,68 грн. (Т.№5, а.с.16).

Відповідно до вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.06.2016 № Ю-53-25 Відповідачем станом на 31.05.2016 Позивачу визначений податковий борг (недоїмка) зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 43 043 692,26 грн. (Т.№5, а.с.58).

Сторонами не заперечується розмір та строки сплати єдиного внеску.

Сторони по різному обґрунтовують обов'язок страхувальника - Позивача у справі щодо способу сплати єдиного внеску.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступних положень чинного законодавства.

Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464 прямо встановлено, що недоїмку складають суми єдиного внеску, які не сплачені у встановлені строки. Однак цією нормою не визначено, що ці суми повинні бути сплачені саме «страхувальниками». Тобто, відповідно до положень Закону № 2464, який є спеціальним для даних спірних правовідносин, не передбачено виключного обов'язку саме страхувальника особисто сплачувати єдиний внесок, що в свою чергу надає справо страхувальнику застосовувати положення ЦК України щодо вибору способу сплати єдиного внеску в залежності від тієї ситуації, яка склалася при здійсненні своєї господарської діяльності.

Можливість страхувальника застосовувати положення ЦК України щодо вибору способу сплати єдиного внеску прямо передбачена частиною 9 статті 25 Закону № 2464, яка дозволяє застосовувати випадки, передбачені законодавством, щодо передачі свого обов'язку третім особам зі сплати єдиного внеску.

При даних спірних правовідносинах випадком, передбаченим законодавством, є передбачена ст. 1000 ЦК України можливість доручити іншій особі від свого імені та свій рахунок вчинити юридичну дію - сплату сум єдиного внеску.

При цьому суд, оцінюючи вибраний Позивачем спосіб виконання свого обов'язку зі сплати єдиного внеску, виходить з тих положень, що страхувальник відповідно до положень ст. 3 Закону № 2464 повинен дотримуватися принципів законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов'язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску;

Як встановлено в судовому засіданні, об'єктивною передумовою застосування Позивачем положень Глави 68 ЦК України, яка регулює відносини сторін за договором доручення, щодо доручення Третій особі сплати єдиного внеску став факт арешту усіх відкритих рахунків, що належать ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» в рамках виконавчого провадження № 48544270.

Судом визнається правомірним обраний Позивачем спосіб сплати єдиного внеску, оскільки в даному випадку ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» дотрималося принципу законодавчого визначення умов і порядку його сплати та обов'язковості сплати. При цьому Позивач вжив передбачених саме законом - Цивільним кодексом України заходів щодо виконання передбаченого частиною 12 статті 9 Закону № 2464 обов'язку сплати єдиного внеску незалежно від фінансового стану платника.

При цьому застосування положень Глави 68 ЦК України не суперечить Закону № 2464, а навпаки - надає законодавчо визначену можливість виконання страхувальнику свого обов'язку щодо сплати єдиного внеску. Такий висновок відповідає положенням ч. 2 статті 2 Закону № 2464.

Суд зазначає, що аналіз положень абзацу 1 частини 5 статті 9 Закону № 2464 дає можливість стверджувати про те, що внесення сум єдиного внеску не віднесене до виключної компетенції страхувальника (в даному випадку - Позивача).

В свою чергу, абзацом 1 частини 7 статті 9 Закону № 2464 також визначено, що єдиний внесок сплачується платником, а не виключно «страхувальником», що надає право на підставі положень ч. 9 ст. 25 Закону №2464 сплачувати єдиний внесок відповідно до положень ст. 1000 ЦК України.

Пунктом 1 частини 10 статті 9 Закону № 2464 встановлено, що днем сплати єдиного внеску вважається у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів. При даних спірних правовідносинах такі події мали місце. При цьому знову ж таки вказаною нормою не передбачено, що таке перерахування повинно бути здійснено саме страхувальником, що вказує на належне виконання Позивачем свого обов'язку щодо сплати єдиного внеску.

Посилання представника Відповідача на ті обставини, що жодним нормативно-правовим актом не визначено, що у разі накладання арешту на кошти платника єдиного соціального внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, обов'язок по його сплаті може бути переданий третій стороні, є незмістовним з наступних підстав. Накладення арешту на кошти платника єдиного внеску при даних спірних правовідносинах не може бути визнане як випадок, передбачений законодавством, оскільки ця подія (накладення арешту) є об'єктивною передумовою застосування випадку сплати єдиного внеску шляхом доручення повіреному (Дочірньому підприємству «Хімік» ПАТ «Азот») обов'язку вчинити від імені та за рахунок довірителя (ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ») певної юридичні дії - сплати єдиного внеску. Такий випадок прямо передбачений законодавством - ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України.

Посилання представника Відповідача на неможливість застосування до спірних правовідносин положень ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України є незмістовними з наступних підстав.

Грошові кошти, які використовувались Третьою особою для виконання договору доручення, були власністю Позивача і зараховувались на поточний рахунок третьої особи на підставі договорів безпроцентної позики, що підтверджується інформацією щодо дати та розміру надходжень коштів.

Посилання представника Відповідача на положення п. п. 2.1.4 п. 2.1 розділу 2 Договору доручення №35/ФО/15-209 від 20.07.2015 року в частині тих обставин, що у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» буде наявний обов'язок перед ДП «Хімік» ПАТ «АЗОТ», а не перед Державою в особі СДПІ, що свідчить про передачу обов'язку із сплати єдиного внеску, є незмістовним, оскільки відсутні спірні відносини між Позивачем та Третьою особою щодо Договору доручення. Якщо ж і допустити наявність спірних питань між Позивачем та Третьою особою, на які вказує представник Відповідача, вони (спірні питання) повинні розглядатися в порядку господарського судочинства, а не адміністративного. Судом не виявлено, а сторонами та Третьою особою не зазначено та не надано доказів наявності спору між Позивачем та Третьою особою щодо виконання Договору доручення № 35/ФО/15-209, як то ведення переговорів відповідно до розділу 9 Договору, направлення претензій, пред'явлення позову до суду, наявність судового рішення щодо можливих спірних правовідносин тощо. Позивачем в передбачений законом спосіб були зараховані кошти як сплата єдиного внеску. Податковий орган не вправі змінювати призначення платежу, який зазначений Третьою особою в платіжних дорученнях.

Посилання представника Відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову на рішення Конституційного Суду України від 03.10.1997 року №4-зп (по справі №18/183-97) є незмістовним, оскільки норми Закону № 2464 та Глави 68 ЦК України не є однопредметними та не суперечать один одному, оскільки норми ЦК України (Глава 68) розвивають та деталізують положення ч. 9 ст. 25 Закону №2464, що не суперечить положенням ч. 1 статті 2 Закону № 2464.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що Позивач не порушував положення ч. 9 ст. 25 Закону №2464 в частині передачі свого обов'язку зі сплати єдиного внеску Третій особі, оскільки вчинив такі дії у передбачений чинним законодавством спосіб, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування спірних податкових вимог підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7-14, 18, 19, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Дочірнє підприємство "Хімік" Публічного акціонерного товариства "Азот", про визнання протиправними та скасування вимог від 03.12.2015 № Ю-53-25, від 12.01.2016 №Ю-53-25, від 03.03.2016 №Ю-53-25, від 06.06.2016 №Ю-53-25 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № Ю-53-25 від 03.12.2015 Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України в частині визначення податкового боргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" по сплаті суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 2595530,05 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № Ю-53-25 від 12.01.2016 Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України в частині визначення податкового боргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" по сплаті суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 31463939,18 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № Ю-53-25 від 03.03.2016 Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України в частині визначення податкового боргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" по сплаті суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 41820839,68 грн.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу № Ю-53-25 від 06.06.2016 Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби України в частині визначення податкового боргу Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" по сплаті суми недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 43043692,26 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби на користь Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот" судовий збір у розмірі 684588,34 грн. (шістсот вісімдесят чотири тисячі п'ятсот вісімдесят вісім грн. 34 коп.)

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 24 червня 2016 року.

Суддя С.В. Борзаниця