Справа № 813/35/16
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року Справа № 876/3700/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Старий Відень" до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про визнання протиправною і скасування постанови,-

в с т а н о в и в :

Позивач - ТОВ "Старий Відень" звернулось в суд з позовом до відповідача - Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ПАТ "Укрсоцбанк", в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 24 грудня 2015 року про звільнення майна боржника з-під арешту у виконавчому провадженні № 26930375.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 24 грудня 2015 року про звільнення майна боржника з-під арешту у виконавчому провадженні № 26930375.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ПАТ "Укрсоцбанк" оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що з метою позасудового врегулювання погашення заборгованості ПАТ "Укрсоцбанк" звернувся до відповідача з заявою про вжиття заходів звільнення обтяження, накладеного в ході виконавчого провадження № 26930375, що належить ТОВ "Старий Відень". Оскільки 13 травня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, що свідчить про завершення виконавчого провадження, то оскаржувана постанова про звільнення майна боржника з-під арешту є правомірною. Крім того, позивачем не обґрунтовано порушення його прав оскаржуваною постановою, якою звільнено майно позивача з-під арешту. Просить скасувати оскаржувану постанову, та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

Представники позивача - Мамась М.О., Паславська У.О. у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача (апелянт), у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану постанову - скасувати з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 07 червня 2011 року відкрито виконавче провадження №26930375 з виконання виконавчого напису №127, виданого 11 січня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Іванівною.

У межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 07 червня 2011 року накладеного арешт на все майно, що належить боржнику, в тому числі на нежиле приміщення №1 (один) (будівля спального корпусу, літ. А-3), загальною площею 952,80 (дев'ятсот п'ятдесят два цілих вісім сотих) кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Трускавець, бульвар Дрогобича Ю.

13 травня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

16 грудня 2015 року ПАТ "Укрсоцбанк" подало заяву про зняття арешту з нежилого приміщення №1 (один) (будівля спального корпусу, літ. А-3), загальною площею 952,80 (дев'ятсот п'ятдесят два цілих вісім сотих) кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, місто Трускавець, бульвар Дрогобича Ю., який накладено постановою державного виконавця 07 червня 2011 року при відкритті виконавчого провадження №26930375 з виконання виконавчого напису №127, виданого 11 січня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Іванівною.

24 грудня 2015 року головний державний виконавць Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області, на підставі вищевказаної заяви, керуючись ст.ст. 572, 574, 590 ЦК України, статтями 11, 54, 60 Закону України "Про виконавче провадження", статтями 1, 33 Закону України "Про іпотеку" виніс постанову про звільнення майна боржника з-під арешту у виконавчому провадженні №26930375.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова винесена неправомірно, оскільки Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено обов'язок чи право державного виконавця знімати арешт при поверненні виконавчого документа стягувачу, після такого повернення до моменту закінчення виконавчого провадження на підставі ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" і за заявою стягувача про зняття арешту.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Проаналізувавши положення ст.47-49 Закону України «Про виконавче провадження», які відповідно визначають випадки повернення виконавчого документа стягувачеві, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, закінчення виконавчого провадження, колегія суддів вважає, що виконавче провадження завершується: поверненням виконавчого документа стягувачеві, поверненням виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, закінченням виконавчого провадження.

Наслідки завершення виконавчого провадження зазначені у ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно з ч.1 ст.50 цього Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

Тому колегія суддів вважає, що виконавче провадження №26930375 з виконання виконавчого напису №127, виданого 11 січня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.І. є завершеним, оскільки будь-які дії державним виконавцем по виконанню виконавчого документа не здійснюються, так як такий повернуто, та існування арештів, накладених на майно боржника, є недоцільним, а тому і настають відповідні наслідки при завершенні виконавчого провадження.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова про звільнення майна боржника з-під арешту винесена правомірно, а тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що обов'язковою умовою визнання акта протиправним є порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Таке порушення права має бути пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

У розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, а тому, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Разом з тим, оскільки арешт на майно боржника накладався з метою задоволення вимог стягувача (у спірних правовідносинах- третьої особи), а тому зняття арешту з майна належного позивачу не порушує його прав та законних інтересів як учасника виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги є підставними та обґрунтованими і спростовують висновки суду першої інстанції.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, постанова суду прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим в силу вимог ст.202 КАС України постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, п.3 ч.1 ст.198, п.п.1, 4 ч.1 ст.202, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2016 року у справі №813/35/16 - скасувати, та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст постанови виготовлено 08 липня 2016 року.