Справа № 826/24862/15
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-07-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

13 липня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу Державного підприємства "Державна інвестиційна компанія" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Державна інвестиційна компанія" до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Профін Банк" Ірклієнка Юрія Петровича про визнання протиправними дій (рішення), зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А

Позивач, Державне підприємство "Державна інвестиційна компанія", звернулось до суду з адміністративним позовом , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії (рішення) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо не задоволення (не включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів) заявленої кредиторської вимоги державного підприємства «Державна інвестиційна компанія», ідентифікаційний код 37176130, у розмірі 5 086 436,12 гри. (п'ять мільйонів вісімдесят шість тисяч чотириста тридцять шість гривень 12 копійок), яка складається із суми банківського вкладу (депозиту) - 5 000 000,00 гривень та суми відсотків за користування вкладом (депозитом) - 86 436,12 гривень;

- зобов'язати державну установу - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «ПРОФІН БАНК» Ірклієнко Юрія Петровича унести зміни до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК ПРОФЕСІЙНОГО ФІНАНСУВАННЯ», затвердженого^ виконавчою дирекцією Фонду 3 серпня 2015 р. (протокол № 183/15), а саме: включити до Реєстру акцептованих вимог кредиторів заявлені кредиторські вимоги державного підприємства «Державна інвестиційна компанія», ідентифікаційний код 37176130, у сумі 5 086 436,12 гри. (п'ять мільйонів вісімдесят шість тисяч чотириста тридцять шість гривень 12 копійок), яка складається із суми банківського вкладу (депозиту) - 5 000 000,00 гривень та суми відсотків за користування вкладом (депозитом) - 86 436,12 гривень;

- зобов'язати державну установу - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «ПРОФІН БАНК» Ірклієнко Юрія Петровича вчинити усі необхідні дії для задоволення кредиторських вимог державного підприємства «Державна інвестиційна компанія», ідентифікаційний код 37176130, грошових коштів у сумі 5 086 436,12 грн. (п'ять мільйонів вісімдесят шість тисяч чотириста тридцять шість гривень 12 копійок), яка складається із суми банківського вкладу (депозиту) - 5 000 000,00 гривень та суми відсотків за користування вкладом (депозитом) - 86 436,12 гривень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2016 року провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Не погоджуючись з ухвалою судді адміністративного суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, через порушення норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження по справі суд першої інстанції прийшов до висновку, що спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку між юридичними особами, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржують дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «ПРОФІН БАНК» Ірклієнко Юрія Петровича щодо незадоволення кредиторських вимог, які виникли на стадії ліквідації (банкрутства) юридичної особи (банку ПАТ «ПРОФІН БАНК»).

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до положень частини третьої ст.112 Цивільного кодексу України, у разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду кредитор має право протягом місяця з дати, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії. За рішенням суду вимоги кредитора можуть бути задоволені за рахунок майна, що залишилося після ліквідації юридичної особи.

Частиною першою статті 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарським судам підвідомчі: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Тобто, виходячи із наявних в матеріалах справи документів та враховуючи положення Цивільного кодексу України та статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) юридичної особи (банку) між юридичними особами, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 22 вересня 2015 року у справі № 21-2209а11, від 16 лютого 2016 року у справі № 826/2043/15

Відповідно до статті 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, з огляду на правову позицію Верховного Суду України, колегія суддів приходить до висновку, що відносини про стягнення коштів на стадії ліквідації юридичної особи на підставі вищенаведених норм за своєю правою природою є господарсько-правовими, а не адміністративними.

Тобто, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на позови щодо стягнення платежів, що підлягають капіталізації

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі.

При цьому апеляційна скарга не містить посилання на обставини, передбачені статтями 202 - 204 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в апеляційній скарзі були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли свого належного підтвердження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 8-11, 196, 199, 204, 205, 206, 211 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Державна інвестиційна компанія" - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст виготовлено 13 липня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.