Справа № 819/3274/15
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2016 року Справа № 876/467/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Рибачука А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лемцьо І.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 20.10.2015 року звернулася в суд з адміністративним позовом до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_2, якій необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта банк» на підставі Договору за №002-19553-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США від 25 лютого 2015 року в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що правочини неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав, зазначених у ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Вважає, що на вказані правовідносини не поширюється положення цього Закону, оскільки договір банківського вкладу позивача укладено 25 лютого 2015 року, тобто до запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» та на момент укладення вказаного договору, банк не було визнано неплатоспроможним, а тому договір банківського вкладу не можна вважати нікчемним.

При апеляційному розгляді представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 25 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір банківського вкладу № 002-19553-250215 "Найкращий" терміном до 27 березня 2015 року на суму коштів в розмірі 3387,00 доларів США.

02 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за № 150 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 березня 2015 року за № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "Дельта Банк" призначено Кадирова Владислава Володимировича.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 від 08.04.2015 року тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" продовжено по 02 жовтня 2015 року включно.

Постановою Національного банку України № 664 від 02.10.2015 року, відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ "Дельта Банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 02.10.2015 року розпочата процедура ліквідації АТ "Дельта Банк" з 05 жовтня 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно було визнано нікчемним договір банківського вкладу (депозиту) №002-19553-250215, оскільки позивач не була вкладником депозитного рахунку № НОМЕР_1, а вкладником був її чоловік ОСОБА_4, тобто третя особа яка з метою відшкодування з Фонду гарантування вкладів фонду фізичних осіб розбила свій депозитний вклад на частини перевівши кошти у сумі 3387,00 доларів США на ім'я позивачки, що суперечить п. 1.8. умов Договору, п. 5.11 Правил № 14 та Постанові № 365.

Проте колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України від 23.02.2012 року №4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 26 цього ж Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно із ст. 38 Закону, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення нікчемних правочинів з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Відповідно до Закону, Договори неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Таким чином, жодна із вказаних вище передбачених законом підстав не мала місця по відношенню до правовідносин апелянта з Банком, такі не досліджувались в межах кримінального законодавства, а ПАТ "Дельта Банк" був визнаний неплатоспроможним вже після укладення депозитної угоди з позивачем та ліквідований з відкликанням банківської ліцензії за Постановою НБУ №664 від 02.10.2015року.

З огляду на викладене вище, наказом керівника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. за №813 від 16.09.2015 року, одноосібно визнано нікчемним договір банківського вкладу (депозиту) від 25.02.2015 року №002-19553-250215, без розкриття змісту та покликання на порушення конкретної вимоги Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Натомість зазначено, що договір банківського вкладу від 25.02.2015 року за №002-19553-250215 визнано Уповноваженою особою нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 вказаного Закону, оскільки кошти на рахунок апелянта надійшли шляхом перерахування коштів на вкладний рахунок іншою фізичною особою, а саме її чоловіком ОСОБА_4, що суперечить п. 1.8 укладеного Договору. Проте, таке перерахування коштів не складає собою будь-якого порушення Закону, а є лише умовою договору в редакції банківської установи, що зумовлює обов'язкову необхідність визнання нікчемності зазначеного договору в судовому порядку.

Крім того, ні Законом України "Про банки та банківську діяльність", ні іншими нормативно-правовими актами не передбачена заборона вчинення вищевказаних дій в якості трансакції по поточному рахунку клієнта.

Разом з тим, відповідно до п. 1.8 договору банківського вкладу від 25.02.2015 року №002-19553-250215 зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладення сторонами цього договору.

У пункті 2.2 договору зазначено, що із підписанням цього Договору вкладник засвідчує, що він ознайомлений з Правилами та погоджується вважати обов'язковими для застосування до взаємовідносин, які виникли на підставі цього договору.

Пунктом 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» визначено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від законного представника за вкладами на ім'я особи, законного представника якого він є, та, крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або Продуктами Банку.

Постановою Правління НБУ № 692 від 30.10.2014 року було обмежено діяльність банку, зокрема щодо проведення операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Всупереч вказаній забороні, банк уклав договір з позивачем, чим було порушено вищезазначену постанову НБУ, яка є обов'язковою для виконання, та діючого законодавства у сфері банківської діяльності.

Крім того, відповідно до постанови Правління НБУ №365 від 16.09.2013 року «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом внесення готівки власником рахунку.

Зарахування інших надходжень в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи не дозволяється.

Як встановлено судом, грошові кошти на рахунок позивача надійшли з валютного рахунку іншої фізичної особи.

Статтею 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, що фактично мало місце за Постановою НБУ №664 від 02.10.2015року.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Отже, уповноважена особа гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію наділена повноваженнями щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії, на підставі якого Фонд гарантування вкладів фізичних осіб формує Загальний реєстр вкладників.

Відповідно до пункту 12 розділу II Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 (в редакції до внесення змін згідно із рішенням 20 жовтня 2014 року за № 1293/26070) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 року за №1548/21860, передбачено, що протягом процедури здійснення тимчасової адміністрації в банку уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників, яким необхідно здійснити виплати за рахунок цільової позики.

Пунктом 6 розділу III Положення № 14 передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Отже, на час вирішення справи уповноважена особа Фонду наділена повноваженнями надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно, зокрема: збільшення кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати та відшкодування.

Кошти в сумі 3387,00 доларів США надійшли на вкладний (депозитний) рахунок апелянта з поточного рахунку фізичної особи ОСОБА_4, її чоловіка, який розпорядився перерахунком незначної суми належних йому коштів з свого поточного рахунку на депозитний рахунок своєї дружини, ще задовго до визнання НБУ 02.10.2015 року "Дельта Банку" неплатоспроможним.

Права та зобов'язання банку, як сторони правочину, полягають у виконанні розпоряджень клієнта, обслуговуванні рахунку, технічному проведенні транзакцій клієнтів.

Відтак, договір поточного рахунку та перерахунок коштів з нього не можуть бути віднесені до правочинів, які могли збільшити обсяг суми відшкодування Фонду, оскільки сума коштів на рахунку клієнта не збільшувалась та не перевищувала встановленого Законом ліміту відшкодування, а була рівномірно поділена в колі спадкоємців першої черги шляхом здійснення транзакцій, які були прийняті та проведені "Дельта Банком" по платіжних дорученнях з своїми клієнтами.

У вказаних операціях по переказу коштів Банк здійснював обслуговування рахунків клієнта у відповідності до укладеного договору банківського рахунку.

Отже, незалежно від того, чи призвело вчинення правочинів по переказу клієнтам безготівкових коштів, чи мало місце безпосереднє внесення клієнтами готівкових коштів, такі правочини не можуть бути віднесені до вчинених банком нікчемних правочинів, згідно вимог ст.38 Закону.

Аналогічну позицію зайняв і Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на засіданні виконавчої дирекції Фонду 14.08.2015 року (протокол №193/15). В результаті обговорення виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення про погодження дій уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "Дельта Банк", щодо зняття тимчасового обмеження на здійснення операцій щодо виплати коштів за поточними рахунками фізичних осіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ні договір банківського вкладу від 25.02.2015 року №002-19553-250215, а ні операції по переказу (зарахуванню) коштів на рахунок апелянта не можуть вважатись нікчемними, в розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Адже, як встановлено по обставинах справи, ОСОБА_4, переказав незначні кошти із свого поточного рахунку дружині. Працівники Банку уклали необхідний договір з клієнтом та підписали його. Жодних застережень чи обмежень при здійсненні вказаних операцій сторонами оговорено не було, а відповідальність за правове забезпечення законності укладених угод несе керівник банківської установи, адже банк зобов'язаний вчиняти дії, які не суперечать чинному законодавству України в інтересах своїх клієнтів.

При цьому, слід зазначити, що будь-яких переваг особисто для апелянта чи її чоловіка договір банківського вкладу не надав, а тому підстав вважати його нікчемним, як це було вчинено за суб'єктивним припущенням Уповноваженої особи Фонду Кадирова В.В., у Фонду взагалі не було, а при наявності вмотивованих сумнівів щодо такого, визнання угоди нікчемною слід було вирішувати виключно в судовому порядку, згідно вимог ч. 3 ст. 215 ЦК України.

Аналогічну правову позицію виклав та зайняв і Вищий адміністративний суд України у винесеній Постанові від 04.08.2015 року по справі К/800/24809/15 з приводу тотожного спору про включення позивача до списку вкладників Банку, які мають право на відшкодування коштів по вкладах за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним,якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі з приводу обставин вчиненого правочину.

Обставини вчинення правочинів з метою, що суперечить інтересам держави та суспільства або порушення публічного порядку може бути встановлена в порядку кримінального судочинства, оскільки вказані дії становлять склад злочинів, передбачених Кримінальним кодексом України.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності умислу у сторін правочинів або однієї із сторін в намірі порушити публічний порядок.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), чого в даних спірних правовідносинах доведено не було, а наведені покликання відповідача є його суб'єктивними припущеннями, котрі фактично спрямовані на мінімізацію виплат Фонду гарантування вкладів по виплатах коштів фізичним особам збанкрутілого банку.

ПАТ «Дельта Банк» був віднесений до категорії неплатоспроможних на підставі постанови Правління НБУ від 02.03.2015 року. Договір з позивачем був укладений 25.02.2015 року, тобто до віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а за змістом та вимогами п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нікчемний правочин може бути вчинений лише офіційно визнаним та встановленим НБУ неплатоспроможним банком.

Враховуючи зазначені обставини справи та наведені норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що позов слід задовольнити шляхом зобов»язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_2, якій необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта банк» на підставі Договору за №002-19553-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США від 25 лютого 2015 року в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з статтею 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ст. 202 КАС України підставою для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заявленого позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст. ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198 п. 3, 202 п. 4, 205 ч. 2, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2015 року у справі №819/3274/15 скасувати та прийняти нову, якою позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію стосовно збільшення кількості вкладників за рахунок ОСОБА_2, якій необхідно здійснити виплати відшкодування коштів за вкладами в АТ «Дельта банк» на підставі Договору за №002-19553-250215 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США від 25 лютого 2015 року в межах гарантованої суми за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

На постанову може бути подано касаційну скаргу безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Д.М. Старунський

Судді В.М. Багрій

А.І. Рибачук

Постанова у повному обсязі складена 11.07.2016 року.