Справа № 2а-7853/11/1111
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

06 липня 2016 рокусправа № 2а-7853/11/1111
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чумака С. Ю.,

суддів: Гімона М.М. Юрко І.В. ,

секретар судового засідання: Федосєєва Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 6 грудня 2011 року у справі № 2а-7853/11/1111 за позовом ОСОБА_4 до Кіровоградської міської ради (Відповідач 1), Управління Держкомзему у м. Кіровограді (Відповідач 2) про визнання протиправними рішень, третя особа: ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними рішення Кіровоградської міської ради № 2268 від 09.07.2009 року « Про затвердження матеріалів вибору та надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2», та рішення № 3401 від 15.04.2010 року «Про передачу земельних ділянок у власність в частині затвердження ОСОБА_3 проекту землеустрою та передачі їй у власність земельної ділянки - пункти 4 та 5».

Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 6 грудня 2011 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 01.02.2002 року.(а.с. 7) ОСОБА_3 є власником квартири № 47 за вказаною вище адресою.

Рішенням Кіровоградської міської ради від 09.07.2009 року № 2268 ОСОБА_3 затверджено матеріали вибору земельної ділянки та надано дозвіл та вимоги на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність по АДРЕСА_2 площею 1000 кв. м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, що перебувають у запасі. (а.с. 8)

Пунктом 4 рішення Кіровоградської міської ради від 15.04.2010 року № 3401 ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0,1 га по АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та акт визначення розміру збитків власникам землі та землекористувачам, пов'язаних із вилученням земельної ділянки. Пунктом 5 цього ж рішення ОСОБА_3 передано у власність вказану вище ділянку. (а.с. 9-10)

19.10.2010 року на підставі зазначеного рішення Кіровоградської міської ради ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_2. (а.с. 11)

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи заявлені позивачем вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно із частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За приписами статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 Земельного кодексу України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне, й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права користування землею в порядку оренди), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Ураховуючи наведене, позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Таким чином, у разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Вказані висновки колегією суддів здійснені з урахуванням правової позиції Верховного Суду України у справах № 21-405а14 та № 21-493а14 (постанови від 11.11.2014), № 21-308а14 (постанова від 09.12.2014), № 6-2510ц15 (постанова від 16 грудня 2015 року), яка відповідно до вимог ч. 2 ст. 161 та ч. 1 ст. 244? Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватись судами при застосуванні правових норм в аналогічних правовідносинах.

Таким чином, рішення міської ради в даному випадку є ненормативним актом, який вичерпав свою дію після його реалізації, оскільки на підставі такого рішення видано ОСОБА_3 державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 0,1000 га розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому колегія суддів вважає, що правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 19 січня 2016 року (справа № 21-3690а15 (824/167/15-а)), на яку в запереченнях на апеляційну скаргу посилається позивач, не суперечить зазначеним вище висновкам суду, оскільки предметом спору у вказаній справі є рішення органу місцевого самоврядування «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду» і зі змісту судових рішень вбачається, що це рішення на час його оскарження не вичерпало свою дію, оскільки правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку отриманий не був. У зв'язку з цим колегія суддів приходить до висновку, що правова позиція ВСУ у вказаній справі повністю кореспондується з позицією, викладеною у справах № 21-405а14 та № 21-493а14 (постанови від 11.11.2014), № 21-308а14 (постанова від 09.12.2014), № 6-2510ц15 (постанова від 16 грудня 2015 року) та застосованою судовою колегією.

З огляду на вказане колегія суддів дійшла висновку, що спір у даній справі не є публічно-правовим, а тому справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 КАС України є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Оскільки, суд першої інстанції в порушення процесуального закону, відкрив провадження у справі та постановив судове рішення по суті заявлених вимог, то колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування постанови, та у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, закрити провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Повний текст виготовлено 11 липня 2016 року.

На підставі викладеного, керуючись статтями 157, 160, 195, 202, 203, 205, 206, 211, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду м. Кіровограда від 6 грудня 2011 року у справі № 2а-7853/11/1111 - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до Кіровоградської міської ради, Управління Держкомзему у м. Кіровограді про визнання протиправними рішень закрити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.Ю. Чумак

Суддя: М.М.Гімон

Суддя: І.В. Юрко