Справа № 825/1082/16
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 року м. Чернігів Справа № 825/1082/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.

за участі секретаря - Гайдука С.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Полегешко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 08.06.2016 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області (далі - ГУ ДФС у Чернігівській області) та просить скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача від 18.05.2016 № .

Свої позовні вимоги мотивує тим, що здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями на розлив для споживання на місці можуть не тільки суб'єкти господарювання громадського харчування, як це визначили перевіряючі особи ГУ ДФС у Чернігівській області у акті перевірки, а і підприємства з універсальним асортиментом товарів, до яких відноситься в тому числі і торгівельний павільйон, в якому вона здійснює свою підприємницьку діяльність.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити, надав письмові заперечення та пояснив, що продаж алкогольних напоїв на розлив законодавець дозволив виключно суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів за умови такого продажу кінцевому споживачу для споживання на місці, що є кваліфікуючою ознакою.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову має бути відмовлено, виходячи з таких підстав.

ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованою 09.11.2009 Чернігівською районною державною адміністрацією Чернігівської області, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 36-39).

Як вбачається з вищевказаного витягу, основним видом діяльності позивача є: 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Судом встановлено, що на підставі Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, та підставі наказу ГУ ДФС у Чернігівській області від 25.04.2016 № 655, направлень на перевірку № 916 та № 917 від 11.09.2015 працівниками податкового органу була проведена фактична перевірка господарської одиниці (торгівельного павільйону), що належить ФОП ОСОБА_3 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-23).

За результатами перевірки складено акт 05.05.2016 № 0127/25/26/14/НОМЕР_2 (а.с. 8-11).

Перевіркою встановлено реалізацію алкогольних напоїв на розлив в торговельному павільйоні, який не має статусу підприємства громадського харчування, а саме: в торговому павільйоні, що належить позивачу було реалізовано пиво КЕГ «Вайсбург» на суму 11,50 грн. згідно фіскального чеку № 0003, чим порушено вимоги ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

На підставі вищевказаного акту перевірки ГУ ДФС у Чернігівській області було винесено податкове повідомлення-рішення від 18.05.2016 № , яким до позивача застосовано штрафні санкції в сумі 6 800,00 грн. (а.с. 12, 7 ).

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення протиправним ФОП ОСОБА_3 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами регулює Закон України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481).

Згідно абзацу тринадцятого ст. 1 Закону № 481 роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого ст. 1 Закону № 481 місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Відповідно до абзацу дев'ятого ст. 1 Закону № 481 пиво - насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об'ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Статтею 15 Закону № 481 встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ст. 15-3 Закону № 481 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, суб'єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями» від 30.07.1996 № 854 (далі - Правила).

Згідно із п. 2 Правил роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Пунктом 22 Правил встановлено, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

При цьому, суд звертає увагу, що Законом № 481 та іншими нормативно-правовими актами не передбачено визначення та порядок отримання статусу підприємства з універсальним асортиментом товарів.

Згідно із п. 2.2 розділу ІІ Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 24.10.2005 № 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.11.2005 за № 1350/11630, ресторанне господарство це вид економічної діяльності суб'єктів господарювання щодо надання послуг із задоволення потреб споживачів у харчуванні з організацією дозвілля або без нього в закладах (об'єктах) ресторанного господарства (коди згідно з КВЕД - 55.3, 55.4, 55.5).

Об'єкт (заклад) ресторанного господарства - місцева одиниця (структурний підрозділ) суб'єкта господарювання, яка розміщується в окремій будівлі або приміщенні, має, як правило, обладнаний столами та стільцями для споживання їжі зал і необхідні виробничі та побутові приміщення в якій здійснюється продаж продукції власного виготовлення і купованих товарів, переважно для споживання на місці (п. 2.4 розділу ІІ Інструкції).

Крім того, основні вимоги щодо роботи суб'єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства, затверджені наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України «Про затвердження Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства» від 24.07.2002 № 219, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2002 за № 680/6968 (далі - Наказ № 219).

При цьому у назві та тексті Наказу № 219 слова «громадське харчування» в усіх відмінках замінено словами «ресторанне господарство» згідно із наказом Міністерства економіки України від 09.10.2006 № 309.

Так, згідно абзацу 3 третього п. 1.3 Наказу № 219 заклад ресторанного господарства - організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів.

Відповідно до п. 1.5 Наказу № 219 заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс).

Відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив має право виключно підприємство громадського харчування або спеціалізований відділ, що має статус підприємства громадського харчування, підприємства з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

Судом встановлено, що між ФОП ОСОБА_3 (орендар) та Підприємством «Укрмендінвальпром» Чернігівської міської громадської організації інвалідів «Благочин 2000» (орендодавець) було укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2016 № 02/16 (а.с. 43-49).

Відповідно до умов договору, орендодавець зобов'язується передати, а орендар прийняти у строкове платне користування (оренду) нежитлове приміщення, ряд торгівельних павільйонів, загальною площею 15,0 м2, розташовані на: АДРЕСА_1. Об'єкт оренди передається в оренду для здійснення господарської діяльності орендаря (п. 1.1, п. 1.2 Договору).

Згідно із поясненнями представника позивача в орендованому нежитловому приміщенні ФОП ОСОБА_3 здійснює свою господарську діяльність, в тому числі роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом), на підставі ліцензії серії НОМЕР_3 від 25.06.2015 (строк дії: до 30.06.2016) (а.с. 40-41).

Суд звертає увагу, що факт продажу позивачем пива на розлив для споживання на місці підтверджується фіскальним чеком від 05.05.2016 № 0003, відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 було реалізовано стаканчик та Уманське пиво КЕГ «Вайсбург» (а.с. 24).

Однак, торговий павільйон позивача не є спеціалізованим підприємством у розумінні ст. 15-3 Закону № 481 та пунктів 2, 22 Правил, а тому ФОП ОСОБА_3 не має право здійснювати в ньому продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, навіть за наявності вищевказаної ліцензії.

Дана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 13.02.2012 у справі № 21-371а11, які в силу вимог ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для застосування адміністративними судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Водночас, позивачем не було надано доказів, на підтвердження обставин, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, а відтак, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, тому ФОП ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя С.В. Бородавкіна