Справа № 824/398/16-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі

30 червня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/398/16-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі

головуючого судді Левицького В.К.

секретаря судового засідання Пелехатої А.В.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представників відповідача Нагорного О.О., Бойчука Б.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у задоволенні порушеного питання про взяття на квартирний облік, як такого, що звільнений за скороченням штатів Збройних Сил України та потребуючого поліпшення житлових умов, що викладена в листі від 16.02.2016 р. №1028; зобов`язати Чернівецький обласний військовий комісаріат взяти його, разом із членами сім`ї: дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 на квартирний облік з 10.08.1993 р. та внести їх до списку осіб, що потребують поліпшення житлових умов і надання житла поза чергою.

В обґрунтування вказував, що згідно з наказом Міністерства оборони України від 16.12.2003 р. №696 звільнений з військової служби у запас Збройних Сил України у зв`язку із скороченням штатів з правом залишення на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України.

Також вказував, що після закінчення Кам`янець-Подільського вищого військово-інженерного командного училища на початку військової служби рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 10.08.1993 р. був зарахований на квартирний облік. Проте за період навчання та за час проходження військової служби житлом не забезпечувався, у зв`язку з чим було порушено його право на отримання житла.

Відповідач до суду подав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких, вважає позовні вимоги необґрунтованими та просив суд у задоволенні позову відмовити повністю. Зазначав, що на квартирний облік приймається лише військовослужбовці, а тому житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 не має повноважень розглядати питання про взяття на квартирний облік громадянина ОСОБА_1 , так як він не являється військовослужбовцем.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз зазначеної норми міжнародного права свідчить, що обов`язково суд повинен бути встановлений законом, тобто кожен має право на розгляд справи компетентним судом, компетентність якого встановлюється тільки законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно - правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Згідно з п.1 та п.7 ч.1 ст.3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення (ч.2 ст.4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Систему нормативно-правових актів, що регулюють житлові відносини в Україні, складають: Конституція України, Житловий кодекс Української РСР (далі - ЖК УРСР), Цивільний кодекс України, Закон України Про приватизацію державного житлового фонду та інші закони, укази Президента України; постанови Кабінету Міністрів України та інші нормативно-правові акти.

Відповідно до ст.3 ЖК УРСР житлові відносини в Українській РСР регулюються Основами житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік та видаваними відповідно до них іншими актами житлового законодавства Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами житлового законодавства Української РСР.

Відповідно до абз. 1 та 7 ч. 1 ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. №2011-XII (далі Закон №2011-XII) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 р. № 1081 (далі - Порядок), військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.

Згідно з вимогами п. 22 вказаного Порядку облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Відповідно до п. 24 цього ж Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини. У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

За змістом статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною ж 1 ст.15 ЦПК України прямо передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Житлові спори - це особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

При цьому, поняття житлові відносини в контексті змісту наведеної норми включає і право на одержання житла у зв`язку з проходженням публічної служби, оскільки зазначена норма не містить винятку зі встановленого нею загального правила.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо).

Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень, як відповідача.

З аналізу наведених правових норм слідує висновок, що спори про взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки в такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права та не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Аналогічна позиція висловлена в рішеннях Верховного Суду України від 02.03.2016 р. (справа № 6-14цс16), від 23.02.2016 р. (справа № 21-6551а15), від 16.12.2015 р. (справа №6-2139цс15) та Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016 р. (справа №815/3027/15) від 16.06.2016 р. (справа №826/2526/15), від 07.06.2016 р. (справа №815/1970/15).

Судом встановлено, що спірні правовідносини між ОСОБА_1 та відповідачем виникли в зв`язку з незабезпеченням його житлом та з відмовою взяти його на квартирний облік.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що юрисдикція адміністративного суду не поширюється на справи стосовно прийняття суб`єктом владних повноважень рішення вирішенням питання щодо взяття на квартирний облік та має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 3, 4, 17, 128, 160, 167 та ст. 157 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:
Закрити провадження в адміністративній справі № 824/398/16-а позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з моменту проголошення ухвали. У разі постановлення ухвали згідно ч. 3 ст. 160 КАС України, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Левицький В.К.

Ухвала в повному обсязі складена 07.07.2016 р. у зв`язку з перебуванням судді Левицького В.К. у відрядження.