Справа № 806/78/16
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2016 року м.Житомир справа № 806/78/16

час прийняття: 10 год. 00 хв. категорія 11.5

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

за участю: секретар судового засідання Маленька Ю.О., Степанов П.В.,

представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представники відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представник третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Державної міграційної служби України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Третя особа: Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області, про визнання протиправними та скасування постанов, подання,

встановив:

Державна міграційна служба України звернулася з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанови про накладання штрафу від 02.11.2015року, постанову про закінчення виконавчого провадження від 04.11.2015року та подання від 03.11.2015року про притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні представники Державної міграційної служби України, Позивача по даній справі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі і пояснили, що у рамках виконавчого провадження №47948850, відкритого відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання виконавчого листа №934/2015, Позивач позбавлений був можливості скористатися правом добровільного самостійного виконання рішення суду у справі № 806/1123/15, а тому не виконав таке рішення вчасно з поважних причин, так як вказане судове рішення є незрозумілим.

На думку представників Позивача, Відповідач всупереч прийняттю рішення про звернення до суду щодо роз'яснення судового рішення, зміни способу та порядку його виконання, не зупинив вказане виконавче провадження, а виніс оскаржувані постанови та подання.

Представник Управління Державної міграційної служби України у Житомирській області, Третьої особи по даній справі, позовні вимоги та доводи Позивача підтримала в повному обсязі.

Представники Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Відповідача по даній справі, проти позову заперечили і пояснили, що оскаржувані постанови та подання Відповідачем були винесені правомірно та в межах чинного законодавства, оскільки боржником рішення у чітко визначений строк для самостійного виконання не виконано. Крім того, зазначали, що заходи примусового характеру, як штраф та подання були тими заходами впливу на Позивача як боржника за виконавчим провадженням задля виконання судового рішення. А посилання останнього на неможливість виконання рішення самостійно, на думку представників Відповідача, є безпідставними.

Розглянувши подані Позивачем документи та матеріали, заслухавши пояснення представників Позивача і Третьої особи, заперечення представників Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо умови і порядку виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регулюються правовими нормами Закону України "Про виконавче провадження" 21.04.1999 року № 606-XIV зі змінами і доповненнями (далі - Закон), що були чинні на день виникнення спору.

Судом встановлено, що 23.06.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47948850 на виконання виконавчого листа №934/2015 від 09.06.2015 року, виданого Житомирським окружним адміністративним судом у справі №806/1123/15, яким зобов'язано Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання ОСОБА_5, громадянина ОСОБА_6 Федерації, біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та встановлено 7-денний строк для самостійного добровільного виконання рішення суду.(а.с.20-21).

Листом від 11.09.2015 року № 20-2-47948850/8 Відповідача на адресу Державної міграційної служби України як боржника за виконавчим провадженням було направлено вимогу № 36/8-О про виконання зазначеного виконавчого листа № 934/2015, виданого Житомирським окружним адміністративним судом, та про необхідність повідомити відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС протягом п'яти робочих днів про його виконання. 01.10.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7, за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця без поважних причин, винесено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 680,00 грн.

Правомірність винесення вказаної постанови Відповідача про застосування до Позивача штрафу за невиконання судового рішення та законних вимог державного виконавця без поважних причин була предметом судового розгляду в іншій адміністративній справі (№806/79/16), за результатами розгляду якої 25.02.2016року було ухвалено постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. Вказане судове рішення набрало законної сили відповідно до Ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016року (а.с.126-136).

Вказаним судовим рішенням підтверджено правомірність постанови Відповідача від 01.10.2015року про застосування до Позивача штрафу за невиконання судового рішення та законних вимог державного виконавця без поважних причин. Одночасно судом у вказаній адміністративній справі встановлено, що не звернення до суду з поданням про встановлення способу та порядку виконання судового рішення за заявою боржника від 04.09.2015 року, та не зупинення по цій підставі виконавчого провадження не є поважними причинами, які перешкоджали Позивачу у встановлені строки виконати судове рішення та законні вимоги державного виконавця.

За приписами ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини

Згідно із частинами першою та другою статті 75 Закону у разі невиконання виконавчого документу, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Саме у відповідності до вказаних вимог Закону 02.10.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби ОСОБА_7. ОСОБА_8 було направлено повторну вимогу №36/8-0 щодо виконання рішення суду (а.с.33-34).

Суд зазначає, що статтею 5 Закону встановлено, що вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Як зазначено в оскаржуваній постанові Відповідача від 02.11.2015року, саме невиконання вказаної вимоги після накладання штрафу відносно Позивача як боржника за виконавчим провадженням було прийнято рішення про застосування штрафу в розмірі 1360,00грн. (а.с.37-38).

Таке право Відповідача зумовлено правовими нормами частини третьої статті 75 Закону, яким передбачено у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.49 Закону повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ч.2 ст.89 Закону у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Суд вважає безпідставними доводи Позивача про те, що невиконання судового рішення було зумовлено тим, що вказане рішення суду для нього є незрозумілим.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що саме за заявою Позивача про роз'яснення постанови суду у справі №806/1123/15 в установленому порядку розглядалося в рамках тієї ж адміністративної справи.

Проте, ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.07.2015 року у справі №806/1123/15, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015 року, Позивачу відмовлено в його роз'ясненні з тих підстав, що рішення суду є чітким та зрозумілим (а.с.154-157).

За приписами частини 5 ст.124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Таким чином, з дня набрання чинності вказаної Ухвали Житомирського апеляційного адміністративного суду від 18.08.2015 року посилання Позивача на неможливість вчасно виконати судове рішення у зв'язку з тим, що воно є незрозумілим, є безпідставними.

Безпідставними є також доводи Позивача про те, що Відповідачем не були задоволені клопотання щодо зупинення вказаного виконавчого провадження зумовлені зверненнями до суду про роз'яснення судового рішення, встановленням чи зміною порядку та способу виконання судового рішення.

Правовими нормами статті 37 Закону перелічений вичерпний перелік обставини, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження. Разом з тим, вказаний перелік не передбачає обов'язкового зупинення виконавчого провадження по причині звернення боржника до суду щодо роз'яснення судового рішення, встановленням чи зміною порядку та способу виконання судового рішення.

Крім того, суд зазначає, що зупинення виконавчого провадження в силу статті 38 Закону є виключним повноваженням державного виконавця а не його обов'язком.

Алгоритм дій Відповідача щодо виконання судового рішення, яке набрало законної сили і зобов'язує ДМС України прийняти рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, врегульований правовими нормами Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 N 649 (надалі - Правила).

Відповідно до вимог п.6.6 Правил у разі якщо згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили, ДМС зобов'язана прийняти рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи повторно розглянути заяву особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідне рішення приймається ДМС протягом семи робочих днів з дня отримання такого рішення суду.

За приписами п.6.7 Правил структурний підрозділ з питань біженців ДМС реєструє рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 24 до Правил) та протягом трьох робочих днів надсилає рішення з особовою справою заявника до територіального органу ДМС, який розглядав заяву.

У випадку, коли рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, прийнято ДМС відповідно до пункту 6.6 цього розділу, до територіального органу ДМС за місцем проживання заявника надсилаються лише рішення ДМС та відповідне судове рішення, що було підставою для прийняття зазначеного рішення.

Зазначене свідчить, що механізм виконання судового рішення про зобов'язання Позивача прийняти рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чітко врегульований законодавцем та визначає термін його реального виконання в межах семи робочих днів з дня отримання такого рішення суду.

Тобто, у Позивача був не лише конституційний обов'язок виконати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 08.04.2015року у справі №806/1123/15, що набрало законної сили, а була реальна можливість такого виконання в межах семи робочих днів, наданих Відповідачем для його добровільного виконання.

Лише неповага до вказаного судового рішення, ігнорування вимог зазначеного чинного законодавства, неналежне виконання уповноваженими особами Позивача покладених на них вимог Правил призвели до невиконання судового рішення та порушення законних прав особи, для захисту яких було ухвалено таке судове рішення. У Позивача були відсутні жодні поважні причини, які перешкоджали б своєчасному виконанню вказаного судового рішення та законних вимог Відповідача.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи Відповідачем доведено правомірність прийнятих рішень, а тому оскаржувані постанова про накладання штрафу від 02.11.2015року, постанова про закінчення виконавчого провадження від 04.11.2015року та подання від 03.11.2015року про притягнення до кримінальної відповідальності прийняті головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_7 на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Таким чином, позовні вимоги Позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для відшкодування Позивачу судових витрат у вигляді сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 2,86,94,159-163,167,181,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:

В задоволенні позову Державної міграційної служби України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повний текст постанови виготовлено: 08 липня 2016 р.