Справа № 754/7562/16-а
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/386/16
Справа №754/7562/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Лісовська О.В., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її чоловік ОСОБА_2, який був особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС. Позивачка 18.03.2016 року звернувся до відповідача із заявою про переведення її на пенсію у зв"язку з втратою годувальника, який був особою, постраждалою внаслідок аварії на ЧАЕС, однак у задоволенні заяві їй було відмовлено. Позивачка вважає дану відмову незаконною, у зв"язку з чим звертається до суду з даним позовом, в якому просить визнати дії відповідача щодо відмови їй у переході з пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" на пенсію у зв"язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а також зобов"язати відповідача перевести позивачки з одного виду пенсії на інший з 18.03.2016 року.

Стороною відповідача до суду в установленому законом порядку надано заперечення щодо позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких дії відповідача є законними, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно із п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної справи стороні відповідача необхідно довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

На момент смерті ОСОБА_2 був особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідними посвідченнями.

18.03.2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про переведення її на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", але листом від 06.04.2016 року їй було відмовлено у задоволенні заяви, після чого позивачка і звернулася до суду.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування" пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Згідно із ст. 37 вказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Статтею 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям пенсія призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника), у розмірі, а саме, на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 процентів пенсії по інвалідності померлого годувальника.

Виходячи зі змісту наведених норм, можна зробити переконливий висновок про те, що отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що була призначена померлому годувальнику.

З письмових матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_2 отримував пенсію за віком як науковий працівник відповідно до вимог Закону України "Про наукову, науково-технічну діяльність" і до відповідача із заявами про призначення йому пенсію відповідно до вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не звертався.

Після подачі позивачкою 18.03.2016 року заяви відповідачем було проведено перерахунок з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника згідно із нормами Закону України "Про загальнообов"язкове державне пенсійне страхування".

З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд вважає, що дії відповідача щодо відмови позивачці у призначенні пенсії повністю відповідають вимогам діючого законодавства, а тому підстав для задоволення адміністративного позову немає.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Але під час розгляду справи позивачкою не було доведено неправомірність дій відповідача, а тому її вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Лівобережного об"єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: