Справа № 814/2809/14
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2016 року м. Київ К/800/49584/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Сіроша М.В.

Юрченко В.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей-Елеватор» на ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року та постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року по справі № 814/2809/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей-Елеватор» до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прометей-Елеватор» звернулось до суду з позовною заявою до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.06.2014 року №, яким збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ за основним платежем у розмірі 110678,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 27669,50 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року у даній справі відмовлено у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги, оскільки вважає, що постанову та ухвалу було прийнято з порушенням норм матеріального права та без належного врахування всіх обставин справи.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у травні 2014 року співробітниками податкового органу було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Прометей-Елеватор» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість за період - листопад 2013 року по взаємовідносинам з платником податків контрагентом-постачальником ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей».

За результатами вказаної перевірки перевіряючими складено акт №431/14-03-22-08/36880551 від 30.05.2014 року, в якому, окрім іншого, зафіксовано порушення позивачем вимог п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.3 ст.198, п.200.1 ст.200 ПК України, внаслідок чого було занижено суму податку на додану вартість за період - листопад 2013 року, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 110678,00 грн.

На підставі зазначеного вище відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.06.2014 року, яким підприємству позивача визначено грошове зобовязання з податку на додану вартість за основним платежем на суму 110678,00 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями на суму 27669,50 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди виходили з наступних мотивів, з чим погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно зі ст.188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів. До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податку безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг.

У відповідності до вимог п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у т.ч. в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у т.ч. у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

А згідно із п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Крім того, в п.198.3 ст.198 ПК України зазначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України, в свою чергу, визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Як встановлено судами, 01.10.2013 року між ТОВ «Прометей-Елеватор» та ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» було укладено договір про надання послуг №01/10 (зі строком виконання з 01.10.2013 року по 01.09.2014 року), відповідно до умов якого, контрагент 30.11.2013 року виконав для позивача передбачені цим договором роботи по сушці 29000 т та очистці 12000 т соняшника на загальну суму 664068,00 грн. (т.ч. ПДВ 110678,00 грн.).

На підтвердження фактичного виконання вказаних робіт (послуг) позивачем було надано копію акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000263 від 30.11.2013 року, банківське платіжне доручення про перерахування ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» коштів за виконані роботи та податкову накладну №7 від 30.11.2013 року на суму ПДВ 110678,00 грн., яку, в свою чергу, позивачем включено до свого податкового кредиту.

При цьому, судами встановлено, що оскільки ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» не мало необхідних технічних можливостей для виконання вказаних робіт, підприємство замовило ці послуги у ТОВ «БАТ ТРЕЙД ГРУПП» та 30.11.2013 року уклало з останнім договір №30/11-13 про надання аналогічних послуг зі строком виконання з 01.11.2013 року по 01.09.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані роботи на загальну суму 660000,00 грн. були прийняті ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» на підставі акту здачі-прийому робіт (надання послуг) №ОУ-000240 від 30.11.2013 року та по цій операції була виписана податкова накладна від 30.11.2013 року. Разом з тим, будь-які платіжні документи про реальну оплату цих послуг відсутні і, відповідно, рахується кредиторська заборгованість. Крім того, слід зазначити, що усі перелічені вище документи, пов'язані із цією угодою, в матеріалах справи відсутні.

Також, при перевірці вказаних угод відповідач використав довідку ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва ГУ Міндоходів у Миколаївській області від 19.05.2014 року «Про результати зустрічної звірки ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» з питань документального підтвердження господарських взаємовідносин з платником податків ТОВ «БАТ ТРЕЙД ГРУПП» за листопад 2013 року, в якій змістовно були описані взаємовідносини вказаних підприємств по договору про надання послуг №30/11-13 від 30.11.2013 року та встановлено, що з наданих ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» документів не можливо встановити фактичне здійснення послуг по сушці та очистці соняшника, оскільки не відомою є адреса місця (складу), де безпосередньо здійснювались ці послуги, не надано документи, які б підтвердили реальну передачу 29000 тон соняшника та документи на його транспортування до місцезнаходження ТОВ «БАТ ТРЕЙД ГРУПП», яке, в свою чергу, зареєстроване у м. Києві, але, згідно з повідомленням ДПІ у Шевченківському районі м. Києва, за місцем своєї реєстрації фактично не знаходиться (в звязку із чим у нього 17.09.2013 року було анульовано свідоцтво платника ПДВ, але 27.09.2013 року поновлено), а також не має виробничих і трудових ресурсів, транспорту, спеціального обладнання та складських приміщень.

До того ж, договір між ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» та ТОВ «БАТ ТРЕЙД ГРУПП» було укладено 30.11.2013 року (хоча строк його виконання визначено з 01.11.2013 року), та в цей же день, 30.11.2013 року, було підписано і акт здачі-прийому робіт (надання послуг), тобто, підприємством фактично в 1 (один) день було проведено сушку 29000 тон соняшника та очистку 12000 тон соняшника, що, в свою чергу, з урахуванням транспортування товару до складу, взагалі є технічно неможливим.

При цьому, для того, щоб надавати послуги з сушки та очистки такого об'єму соняшника необхідно мати відповідне технічне обладнання та потужності, а також значні трудові ресурси, докази наявності яких в матеріалах справи відсутні.

Пунктами 201.1, 201.4, 201.10 статті 201 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну. При чому, податкова накладна виписується у 2-х примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товару (послуг). Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Також, п.201.6 ст.201 ПК України встановлено, що податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Окрім того, положеннями п.44.1 ст.44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Так, згідно із ст.1 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Як слідує з п.2 ст.3 Закону №996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємствами. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, які використовують грошовий вимірювач, базуються на даних бухгалтерського обліку.

У відповідності до ст.9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документу, дату і місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійснені господарської операції.

Як визначено п. 2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» (затв. наказом Міністерства фінансів України від №88 від 24.05.1995 року), первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські ж операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

До того ж, як слідує з п.2.4 цього ж Положення, усі первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Будь-які документи (у т.ч. договори, накладні, акти, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, то відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для правильного вирішення спору підлягає встановленню факт реальності поставки позивачу товару (надання послуг) саме цим контрагентом із з'ясуванням обставин щодо наявності у постачальника (виконавця) товару фізичних та технічних можливостей здійснювати поставку товару (виконання робіт), порядку його передачі та отримання, оприходування та умов транспортування.

Як встановлено судами, надані позивачем копії податкових накладних та актів здачі-прийняття робіт (послуг) не містять найменування посади та ПІБ особи (або № довіреності відповідальної особи) виконавців, що, в свою чергу, виключає можливість на підставі зазначених документів ідентифікувати осіб, які безпосередньо брали участь у здійснені цих господарських операцій.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що при наявності оформлених з певними недоліками податкових накладних та актів здачі-прийому робіт, належних, достатніх і беззаперечних доказів проведення ТОВ «Прометей-Елеватор» спірної господарської операції саме з ТОВ «Зерноторгівельна компанія Прометей» (яке безпосередньо цих послуг позивачу фактично не надавало, як і фактично не здійснював ці послуги і його контрагент - ТОВ «БАТ ТРЕЙД ГРУПП») не встановлено, а тому, з урахуванням обставин, специфіки та особливостей здійснення цих спірних господарських операцій, не можливо дійти висновку про фактичний намір підприємства позивача одержати економічний ефект в результаті взаємовідносин саме з цим контрагентом.

За таких обставин та з урахуванням вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди дійшли обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 КАС України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 210 - 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Прометей-Елеватор» відхилити.

Ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2015 року та постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2014 року по справі № 814/2809/14 залишити без змін.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку передбаченому ст. ст. 235 - 239, ч. 5 ст. 254 КАС України.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підпис Сірош М.В.
підпис Юрченко В.П.