Справа № 812/1271/15
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко Ігор Вікторович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року справа №812/1271/15

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участі представників позивача Мотигіної Ю.В., Лямзіної Т.В.,

представників відповідача Артюхової Л.Т., Повідайчик І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року у справі №812/1271/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськобленерго» до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго" (далі - ТОВ "ЛУГАНСЬКОБЛЕНЕРГО", ТОВ "ЛОЕ", Товариство) звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі - Інспекція) про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позову посилається на наступне.

Інспекцією були проведені камеральні перевірки податкової звітності з податку на додану вартість Товариства за грудень 2014 року, січень, лютий, березень та квітень 2015 року, за наслідками яких були складені наступні акти (надалі - Акти перевірок):

1) про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року - від 18.02.2015 №143/12-14-15-03/39104114 (надалі - Акт за грудень);

2) про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року - від 19.03.2015 №360/12-14-15-03/14-39104114 (надалі - Акт за січень);

3) про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за лютий 2015 року - від 17.04.2015 №725/12-14-15-03/25-39104114 (надалі - Акт за лютий);

4) про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за березень 2015 року - від 19.05.2015 №888/12-14-15-03/25-39104114 (надалі - Акт за березень);

5) про результати камеральної перевірки даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за квітень 2015 року - від 19.06.2015 №1182/12-14-15-03/25-39104114 (надалі - Акт за квітень).

Відповідачем на підставі вищевказаних актів камеральних перевірок було винесено наступні податкові повідомлення-рішення:

1) на підставі Акта за грудень: Інспекцією 13.03.2015 винесене податкове повідомлення-рішення форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 146 738 407,00 грн. (надалі - ППР "В4" за грудень) та 02.06.2015 додаткове податкове повідомлення-рішення форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 386 868,00 грн., з яких основний платіж - 257 912,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 128 956,00 грн. (надалі - ППР "Р" за грудень);

2) на підставі Акта за січень: Інспекцією 08.04.2015 винесені податкові повідомлення-рішення форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 142 394 588,00 грн. (надалі - ППР "В4" за січень) та форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 5 430 152,50 грн., з яких основний платіж - 4 344 122,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 1 086 030,50 грн. (надалі - ППР "Р" №1 за січень), й 18.06.2015 додаткове податкове повідомлення-рішення форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за штрафними санкціями за платежем: ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 1 085 576,50 грн., з яких за основним платежем - -303,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 085 879,00 грн. (надалі - ППР "Р" №2 за січень);

3) на підставі Акта за лютий: Інспекцією 18.05.2015 винесені податкові повідомлення-рішення форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 140 956 228,00 грн. та форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 2 157 540,00 грн., з яких 1 438 360,00 грн. (за основним платежем) та 719 180,00 грн. (штрафні (фінансові) санкції) (надалі - ППР за лютий);

4) на підставі Акта за березень: Інспекцією 26.06.2015 винесені податкові повідомлення-рішення форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 139 517 906,00 грн. та форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 1 438 360,00 грн. (за основним платежем) та 719 180,00 грн. (штрафні (фінансові) санкції) (надалі - ППР за березень);

5) на підставі Акта за квітень: Інспекцією 14.08.2015 винесені податкові повідомлення-рішення форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 138 079 546,00 грн. та форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 2 157 540,00 грн., з яких 1 438 360,00 грн. (за основним платежем) та 719 180,00 грн. (штрафні (фінансові) санкції) (надалі - ППР за квітень).

Вищевказані податкові повідомлення-рішення, окрім ППР за квітень, були оскаржені Товариством в адміністративному порядку та залишені без задоволення контролюючими органами вищого рівня.

Також Товариством отримані від Інспекції наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 15.09.2015 форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 136 679 801 грн. та форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 1 399 745 грн. (за основним платежем) та у сумі 699 872,50 грн. (штрафні санкції) (надалі - ППР за травень 2015р.), прийняті Інспекцією на підставі акта камеральної перевірки податкової звітності з ПДВ за травень 2015 року від 17.07.2015 №145/12-14-15-03/25-39104114 (надалі - Акт за травень 2015р.);

- від 15.09.2015 форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 135 649 185 грн. та форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 1 030 616 грн. (за основним платежем) та у сумі 515 308 грн. (штрафні санкції) (надалі - ППР за червень 2015 року), прийняті Інспекцією на підставі акта камеральної перевірки податкової звітності з ПДВ за червень 2015 року від 19.08.2015 №159/12-14-15-03/25-39104114 (надалі - Акт за червень 2015 року);

- від 07.10.2015 форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 134 232 627 грн. та форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 1 416 558 грн. (основний платіж) та у сумі 708 279 грн. (штрафні санкції) (надалі - ППР за липень 2015 року), прийняті Інспекцією на підставі акта камеральної перевірки податкової звітності з ПДВ за липень 2015 року від 18.09.2015 №405/12-14-15-03/25-39104114 (надалі - Акт за липень 2015 року);

- від 06.11.2015 форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 132 783 430 грн. та форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 1 449 197 грн. (основний платіж) та у сумі 724 598,50 грн. (штрафні санкції) (надалі - ППР за серпень 2015 року), прийняті Інспекцією на підставі акта камеральної перевірки податкової звітності з ПДВ за серпень від 20.10.2015 №741/12-14-15-01/25-39104114 (надалі - Акт за серпень 2015 року);

- від 07.12.2015 форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 131 399 303 грн. та форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 1 384 127 грн. (основний платіж) та у сумі 692 063,50 грн. (штрафні санкції) (надалі - ППР за вересень 2015 року), прийняті Інспекцією на підставі акта камеральної перевірки податкової звітності з ПДВ за вересень від 20.11.2015 №1052/12-14-15-01/25-39104114 (надалі - Акт за вересень 2015 року).

Прийняті податкові повідомлення-рішення Позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, з наступних підстав.

Згідно висновків Акта за грудень, на яких ґрунтуються висновки усіх подальших Актів перевірок, Товариство нібито допустило порушення п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме: Товариством завищено суму податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на 146 738 407,00 грн.

Вказані висновки Акта за грудень ґрунтуються на тому, що, на думку Інспекції, до заяви ТОВ "ЛЕО" щодо відмови в наданні Товариству податкової накладної за операцією із внесення до статутного капіталу Товариства майна ТОВ "ЛЕО" (Додаток 8 до Декларації з ПДВ за грудень 2014 року), Товариством не додано копій розрахункових документів або первинних документів про отримання товарів, а саме: внеску майна в статутний капітал Товариства.

Згідно ж висновків наступних Актів перевірок - за січень-вересень 2015 року, за рахунок не відображення у податковій звітності з податку на додану вартість за січень-вересень 2015 року результатів попередньої камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року, Товариством нібито порушено вимоги пунктів 200.1 та 200.2 ст. 200 ПК України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 23.09.2014 №966 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 № 13) (далі за текстом - Порядок), що призвело, на думку відповідача, до завищення сум непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів та заниження сум податку на додану вартість, які підлягають нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду.

Товариство вважає такі висновки Інспекції безпідставними та неправомірними, а винесені на їх підставі ППР незаконними з огляду на наступне.

Щодо відсутності у Інспекції права на проведення камеральних перевірок Товариства протягом 2015 року.

Інспекція не мала права проводити камеральні перевірки податкової звітності з податку на додану вартість у 2015 році, оскільки пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (надалі - Закон №71) встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Закон №71 набрав чинності 01.01.2015. У зв'язку із тим, що за попередній 2014 календарний рік доход Товариства склав 1 304 874 грн., ДПІ не мало повноважень на проведення всіх видів перевірок Товариства протягом 2015 року.

Щодо права Товариства на включення до складу податкового кредиту 146738407,00 грн. у податковій звітності з ПДВ за грудень 2014 року.

Позивач вважає, що в Актах перевірок за січень - вересень 2015 року Інспекція помилково посилається на висновки Акта перевірки за грудень 2014 року про відсутність права у Товариства на включення до складу податкового кредиту сум з операції по отриманню Товариством у грудні 2014 року необоротних активів як внеску до статутного капіталу, оскільки зазначені висновки Інспекції повністю спростовуються наступними доводами.

Системний аналіз ст. 144 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ч. 1 ст. 13, ч. 1 та 2 ст. 16 Закону України від 19 вересня 1991 року N 1576-XII "Про господарські товариства" (далі - Закон N 1576-XII), п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, пп. б) п. 198.1 ст. 198, п. 198.2 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 статті 198, абзацом тринадцятим пункту 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) дає підстави для висновку, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися податковими накладними або іншими документами, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту.

Відповідно до рішення учасників Товариства, яке було оформлено протоколом загальних зборів учасників ТОВ "ЛУГАНСЬКОБЛЕНЕРГО" від 18.12.2014, в якості свого внеску в статутний фонд Товариства ТОВ "ЛЕО" передало майно відповідно до Акту приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "ЛУГАНСЬКОБЛЕНЕРГО" від 26.12.2014 (надалі Акт приймання-передачі майна).

Разом з цим, передавши майно до статутного капіталу Товариства, ТОВ "ЛЕО" не надало Товариству відповідну податкову накладну та не зареєструвало її у Реєстрі податкових накладних, посилаючись на форс-мажорні обставини, настання яких підтверджується відповідними сертифікатами, які були надані ТОВ "ЛЕО" Торгово-промисловою палатою України.

Керуючись абзацом тринадцятим пункту 201.10 ст. 201 ПК України, Товариство в Декларації з ПДВ за грудень 2014 року (Декларація за реєстраційним номером № від 16.01.2015) включило до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 146 996 319,00 грн. по операції з придбання у ТОВ "ЛЕО" активів (майна) як внеску до статутного фонду Товариства та разом з цією Декларацією Товариством було подано до Інспекції Заяву про відмову постачальника (ТОВ "ЛЕО") надати податкову накладну, що є Додатком 8 до Декларації Товариства з ПДВ за грудень 2014 року (надалі - Заява із скаргою на ТОВ "ЛЕО").

Також, до Заяви із скаргою на ТОВ "ЛЕО" супровідним листом Товариства від 16.01.2015 №01-01/16-01-15 на адресу Інспекції були додані копії первинних документів, складених відповідно до Закону України від 16 липня 1999 року N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон N 996-XIV), що підтверджують факт отримання активів (майна) як внесок до статутного капіталу, а саме: копія Акта приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014 з 5-ма додатками. Тобто, Товариством до Інспекції разом із Заявою із скаргою на ТОВ "ЛЕО" було надано й копії первинних документів, що визначені абзацом тринадцятим пункту 201.10 ст. 201 ПК України.

Проте, Інспекція та контролюючі органи вищого рівня, які розглядали відповідні скарги Товариства у порядку адміністративного оскарження, зробили помилкові висновки про відсутність документального підтвердження Товариством операції з отримання активів (майна) як внеску до статутного капіталу.

Таким чином, Акт приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "ЛУГАНСЬКОБЛЕНЕРГО" від 26.12.2014 між Товариством та ТОВ "ЛЕО", що був наданий Товариством до Інспекції разом із Декларацією з ПДВ за грудень 2014 року, є первинним документом, який складений відповідно до чинного законодавства України.

В свою чергу посилання Інспекція на типові форми документів, які затверджені наказом Міністерства статистики України від 29.12.1995 № 352 "Про затвердження типових форм первинного обліку" є безпідставним, оскільки вказаний наказ не містить виключний перелік типових форм первинних документів, які складаються суб'єктами підприємницької діяльності в процесі здійснення господарських операцій.

Відтак, висновки Інспекції про те, що Товариством не було додано до Заяви із скаргою на ТОВ "ЛЕО" жодного первинного документу бухгалтерського обліку, є помилковими.

Також вважають помилковим й висновок про те, що відсутність державної реєстрації прав на нерухоме майно Товариства, яке передано ТОВ "ЛЕО" як внесок до статутного капіталу Товариства, позбавляє Товариство права на податковий кредит.

Пунктом 1 частини першої статті 12 Закону N 1576-XII встановлено, що товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

Вважають, що податковими органами помилково ставиться в залежність право Товариства на віднесення до податкового кредиту суми ПДВ по Декларації з ПДВ за грудень 2014 року у розмірі 146738407,00 грн. від здійснення Товариством державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Щодо законного не відображення Товариством у податковій звітності з податку на додану вартість за січень - вересень 2015 року результатів попередньої перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року.

Товариством не відображено у податковій звітності з податку на додану вартість за січень - квітень 2015 року результати перевірки за попередній період - грудень 2014 року у зв'язку із неузгодженістю на даний час результатів цієї перевірки.

ППР "В4" за грудень та ППР "Р" за грудень оскаржувалися Товариством в порядку та строки, визначені ст. 56 ПК України, в адміністративному порядку, і тільки 06.08.2015 Державна фіскальна служба України (далі - ДФС України) прийняла остаточне рішення від 06.08.2015 №16507/6/55-55-10-01-04-25, яким залишила зазначені податкові повідомлення-рішення без змін.

Товариством відповідно до ст. 56 ПК України проводиться оскарження ППР "В4" за грудень та ППР "Р" за грудень, винесених Інспекцією на підставі Акта за грудень 2014 року, а відтак дані податкові повідомлення-рішення є неузгодженими, а тому і не могли бути вказані Товариством у податковій звітності з податку на додану вартість за січень-вересень 2015 року.

Таким чином, згідно норм ПК України, Наказу Мінфіну від 28.11.2012 №1236 "Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових повідомлень-рішень платникам податків" (надалі - Наказ №1236) та Порядку, Товариством вірно заповнено податкову звітність з податку на додану вартість за січень-вересень 2015 року, а Інспекція у своїх Актах перевірок дійшло помилкових висновків про начебто порушення Товариством вимог ПК України та Порядку й прийняло на підставі цих висновків протиправні ППР за січень-вересень 2015 року.

У зв'язку з чим Позивач просив визнати протиправними дії Відповідача по проведенню камеральних перевірок податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року, січень-вересень 2015 року відносно Товариства та скасувати спірні податкові повідомлення-рішення.

В матеріалах справи міститься письмові заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог, в якому висловлено наступне.

Щодо правомірності дій податкового органу при проведенні камеральних перевірок Позивача.

Відповідно до пункту 3 розділу II Прикінцевих положень Закону України від 28.12.2014 № 71-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" перевірки в 2015 та 2016 роках підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України.

Пунктом 5.2 ПК України визначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Згідно п. 75.1 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 75.1.1 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Пунктом 76.1 ст. 76 ПК України визначено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Відповідно до п. 14 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 23 вересня 2014 року № 966, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за № 1267/26044, додатком до декларації є: 8) заява про відмову постачальника надати податкову накладну (порушення ним порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних) (Д8)

Згідно вимог п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, що діяла на дату складання декларації з ПДВ за грудень 2014 року) у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець має право додати до податкової декларації за звітний період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону N 996-XIV, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Отже, Інспекція не здійснювала запитів про надання жодних документів бухгалтерського та податкового обліку для цілей перевірки, а також виходу на юридичну адресу підприємства з метою проведення перевірки.

Камеральні перевірки позивача з питання своєчасності сплати податкових зобов'язань були проведені виключно за даними податкової звітності (з додатками та документами, які є невід'ємною частиною таких додатків), наданої до Інспекції та бази даних системи обліку платежів ДФС України.

До того ж, Законом №71 не внесені зміни до ст. 75 ПК України щодо заборони проведення камеральних перевірок податковим органом.

Таким чином, камеральні перевірки податкової звітності не є перевірками підприємств, установ та організацій, на які пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" накладено мораторій на їх проведення.

Щодо ненадання позивачем належних документів до додатку №8 та результатів камеральних перевірок даних, задекларованих позивачем у податковій звітності з ПДВ.

Інспекцією було проведено камеральну перевірку податкової декларації з ПДВ ТОВ "Луганськобленерго" за грудень 2014 року. За результатами перевірки встановлено порушення, яке відображене в акті від 18.02.2015 № 143/12-14-15-03/39104114, а саме:

- пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України, що призвело до завищення суми податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на 146 738 407 грн.

Камеральною перевіркою податкової декларації за грудень 2014 року було встановлено завищення суми податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 19 даної декларації) у сумі 146 738 407 грн. у зв'язку з формування податкового кредиту від підприємства ТОВ "Луганське енергетичне об'єднання" (і/код 31443937) на підставі Заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (додаток №8 до податкової декларації з ПДВ).

До заяви підприємством прикладено додатки про відмову постачальника ТОВ "ЛЕО" видати податкову накладну, а саме:

1. Копія заяви зі скаргою (вимого) про надання податкової накладної від 26.12.2014 №12-01/26-12 (на 1 аркуші);

2. Копія акту приймання-передачі майна в статутний капітал (на 1 аркуші) з додатками (на 805 аркушах);

3. Копія відповіді на заяву зі скаргою (вимогу) від 29.12.2014 №01-34/2/3757 ( на 1 аркуші);

4. Копія сертифікату № 691 (висновок) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на 1 аркуші;

5. Копія сертифікату № 692 (висновок) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на 1 аркуші;

Відповідно до акту приймання-передачі майна в статутний капітал довільної форми ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014 задекларовано передачу:

- основні засоби на загальну суму 632 116 064,00 грн.;

- об'єкти незавершеного будівництва на загальну суму 28 916 544,00 грн.;

- малоцінні необоротні матеріальні активи на загальну суму 50 790 961,00 грн.;

- обладнання на загальну суму 9 189 086,00 грн.;

- запаси на загальну суму 15 200 187,00 грн.

Наказом Міністерства статистики України від 29.12.1995 №352 "Про затвердження типових форм первинного обліку" (далі - Наказ №352) затверджено типові форми первинного бухгалтерського обліку основних фондів.

У якості додатку до Заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (вх. № від 16.01.2015) жодного розрахункового документу та документів встановлених форм первинного бухгалтерського обліку основних фондів ТОВ "Луганськобленерго" не надано. Не визначено посадових осіб, що прийняли на облік об'єкти основних фондів.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг не підтверджені податковими накладними.

Таким чином, в порушення пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 ПК України позивачем завищено суму податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на 146 738 407 грн.

За даним актом камеральної перевірки винесено податкове повідомлення-рішення форми "В4" № від 13.03.2015 на суму завищення від'ємного значення 146738407 грн.

За результатами розгляду первинної скарги ГУ ДФС у Луганській області винесено Рішення (№62/10/12-32-10-04/08 від 21.05.15) про відмову в задоволені скарги позивача та зобов'язання прийняти рішення по сумі заниження ПДВ 257912 грн. Інспекцією було прийнято податкове повідомлення-рішення форми "Р" № від 02.06.15 на суму заниження основного платежу 257912 грн. та штрафні санкції - 128956 грн.

Позивачем надано до матеріалів судової справи наказ від 26.12.2014 №19/01 про затвердження форм акту прийому-передачі у статутний капітал та його додатків (т. 9, а.с. 15), однак, законодавством не передбачено самостійне затвердження юридичною особою форми акту прийому-передачі майна в статутний капітал.

Таким чином, позивачем у якості додатку до Заяви про відмову постачальника надати податкову накладну (вх. № від 16.01.2015) жодного розрахункового документу та документів встановлених форм первинного бухгалтерського обліку основних фондів не надано.

Згідно висновків наступних Актів перевірок - за січень-вересень 2015 року Відповідачем встановлено, що за рахунок не відображення у податковій звітності з податку на додану вартість за січень-вересень 2015 року результатів попередньої камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року Товариством порушено вимоги пунктів 200.1 та 200.2 ст. 200 ПК України та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 23.09.2014 №966 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 № 13), що призвело до завищення сум непогашеного від'ємного значення попередніх звітних (податкових) періодів та заниження сум податку на додану вартість, які підлягають нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного (податкового) періоду. За результатами вказаних актів були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення, які заявлені до скасування.

Камеральна перевірка даних, задекларованих у податковій звітності ТОВ "Луганськобленерго" по декларації з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, Інспекцією не проводилася.

Щодо права власності на нерухоме майно, внесене в статутний капітал.

Відповідно до статті 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 3 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості надходження заяв.

Відповідно до статті 4 Закону №1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам.

В той же час, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданої реєстраційною службою Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 26.01.2015, права власності, інші речові права у ТОВ „Луганськобленерго" відсутні.

До теперішнього часу позивачем не надано до суду документи про реєстрацію його права власності на все нерухоме майно, внесене в статутний капітал.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів вважається не лише дата їх відвантаження (для нашого дата випадку переходу права власності на нерухоме майно), а й дата зарахування коштів від покупця на банківський рахунок платника податку як оплата товарів, що підлягають постачанню.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум "вхідного" ПДВ до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

По аналогії з порядком нарахування податкових зобов'язань продавцем при продажу нерухомості, при її придбанні датою виникнення права на податковий кредит для покупця буде вважатися дата державної реєстрації його права власності на об'єкт нерухомого майна. Якщо ж договором передбачена така реєстрація лише після здійснення покупцем повної оплати, то датою, на яку у покупця виникає право на податковий кредит, є дата списання коштів з банківського рахунка покупця в оплату такої нерухомості.

Позивач належним чином не оформив операцію з прийому-передачі від ТОВ "ЛЕО" основних засобів шляхом внесення їх до статутного фонду у грудні 2014 року, не провів державну реєстрацію придбаних основних засобів (нерухомого майна), а отже до теперішнього часу не набув права власності на нерухоме майно.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року у справі №812/1271/15 позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Інспекції по проведенню камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року ТОВ "Луганськобленерго" ().

Визнано протиправними дії Інспекції по проведенню камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року ТОВ "Луганськобленерго" ().

Визнано протиправними дії Інспекції по проведенню камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за лютий 2015 року ТОВ "Луганськобленерго" ().

Визнано протиправними дії Інспекції по проведенню камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за березень 2015 року ТОВ "Луганськобленерго" ().

Визнано протиправними дії Інспекції по проведенню камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за квітень 2015 року ТОВ "Луганськобленерго" ().

Визнано протиправними дії Інспекції по проведенню камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за травень 2015 року ТОВ "Луганськобленерго" ().

Визнано протиправними дії Інспекції по проведенню камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за червень 2015 року ТОВ "Луганськобленерго" ().

Визнано протиправними дії Інспекції по проведенню камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за липень 2015 року ТОВ "Луганськобленерго" ().

Визнано протиправними дії Інспекції по проведенню камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за серпень 2015 року ТОВ "Луганськобленерго" ().

Визнано протиправними дії Інспекції по проведенню камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за вересень 2015 року ТОВ "Луганськобленерго" ().

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Інспекції від 13.03.2015 № про зменшення ТОВ "Луганськобленерго" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 146 738 407,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 02.06.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Луганськобленерго" за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 386 868,00 грн., з яких за основним платежем - 257 912,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 128 956,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Інспекції від 08.04.2015 № про зменшення ТОВ "Луганськобленерго" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 142 394 588,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 08.04.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Луганськобленерго" за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 5 430 152,50 грн., з яких за основним платежем - 4 344 122,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 086 030,50 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 18.06.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання за штрафними санкціями за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 1 085 576,50 грн., з яких за основним платежем - 303,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 085 879,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Інспекції від 18.05.2015 № про зменшення ТОВ "Луганськобленерго" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 140 956 228,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 18.05.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Луганськобленерго" за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 2 157 540,00 грн., з яких за основним платежем - 1 438 360,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 719 180,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Інспекції від 26.06.2015 № про зменшення ТОВ "Луганськобленерго" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 139 517906,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 26.06.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Луганськобленерго" за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) за основним платежем - 1 438 360,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 719 180,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Інспекції від 14.08.2015 № про зменшення ТОВ "Луганськобленерго" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 138 079 546,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 14.08.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Луганськобленерго" за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 2 157 540,00 грн., з яких за основним платежем - 1 438 360,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 719 180,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Інспекції від 15.09.2015 № про зменшення ТОВ "Луганськобленерго" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 136 679 801,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 15.09.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Луганськобленерго" за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 2 099 617,50 грн., з яких за основним платежем - 1 399 745,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 699 872,50 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Інспекції від 15.09.2015 № про зменшення ТОВ "Луганськобленерго" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 135 649 185,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 15.09.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання Товариству з обмеженою відповідальністю "Луганськобленерго" за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 1 545 924,00 грн., з яких за основним платежем - 1 030 616,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 515 308,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Інспекції від 07.10.2015 № про зменшення ТОВ "Луганськобленерго" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 134 232 627,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 07.10.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Луганськобленерго" за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 2 124 837,00 грн., з яких за основним платежем - 1 416 558,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 708 279,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Інспекції від 06.11.2015 № про зменшення ТОВ "Луганськобленерго" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 132 783 430,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 06.11.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Луганськобленерго" за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 2 173 795,50 грн., з яких за основним платежем - 1 449 197,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 724 598,50 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "В4" Інспекції від 07.12.2015 № про зменшення ТОВ "Луганськобленерго" розміру від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 131 399 303,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення форми "Р" Інспекції від 07.12.2015 № про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "Луганськобленерго" за платежем: податок на додану вартість по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 2 076 190,50 грн., з яких за основним платежем - 1 384 127,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 692 063,50 грн.

Судом першої інстанції зроблено висновок, що відповідач не мав права проводити оскаржувані камеральні перевірки відносно позивача, помилково зробив висновки про невідповідність змісту Акта приймання-передачі майна з додатками як первинного документа положенням Закону №996, невірно зробив висновок щодо не відображення Товариством у податковій звітності з податку на додану вартість за січень - вересень 2015 року результатів попередньої перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 рік.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції, визнавши протиправними дії Інспекції щодо проведення камеральних перевірок податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року - вересень 2015 року в оскаржуваній постанові, всупереч своїй же позиції, говорить про те. що «Відповідач повинен був перевірити всю податкову звітність суцільним порядком, в тому числі й декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік».

При цьому, судом не враховано, що якщо для перевірки податкової звітності з податку на додану вартість податковим законодавством встановлено конкретні строки проведення такої камеральної перевірки, то для перевірки податкової звітності з податку на прибуток такі строки не встановлено.

Вся податкова звітність з податку на прибуток повинна бути камеральна перевірена до настання термінів подачі наступної за поданою звітністю.

Таким чином, у податкового органу не було потреби для проведення камеральної перевірки податкової звітності з податку на прибуток позивача під час проведення камеральних перевірок податкової звітності з податку на додану вартість у 2015 році. Податкову декларацію з податку на прибуток підприємства надано позивачем до податкового органу 19.02.2015.

Апелянт просить звернути увагу на те, що статтею 144 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів. Статутний капітал товариства визначає мінімальний розмір майна товариства, що гарантує інтереси його кредиторів. Не допускається звільнення учасника товариства з обмеженою відповідальністю від обов'язку внесення вкладу до статутного капіталу товариства у тому числі шляхом зарахування вимог до товариства. Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю підлягає сплаті учасниками товариства до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства. Якщо учасники до закінчення першого року з дня державної реєстрації товариства не внесли (не повністю внесли) свої вклади, загальні збори учасників приймають одне з таких рішень: про виключення із складу товариства тих учасників, які не внесли (не повністю внесли) свої вклади, та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про зменшення статутного капіталу та про визначення порядку перерозподілу часток у статутному капіталі; про ліквідацію товариства. Зміни до статуту, пов'язані із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, підлягають державній реєстрації в установленому законом порядку. Рішення про зменшення статутного капіталу товариства надсилається поштовим відправленням всім кредиторам товариства не пізніше триденного строку з дня його прийняття.

В той же час, нова редакція статуту ТОВ «Луганськобленерго» (дата реєстрації 25.12.2014 запис №04003664), не відображають змін розміру статутного капіталу відповідно до внеску за актом передачі від 26.12.2014 (сторінки 16-17 Статуту).

Крім того, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданої реєстраційною службою Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 26.01.2015 року, права власності, інші речові права у позивача відсутні.

Враховуючи те, що відсутність державної реєстрації прав на нерухоме майно у позивача, відсутність змін в статуті пов'язаних із зміною розміру статутного капіталу та/або із зміною складу учасників, відсутність первинних документів бухгалтерського обліку, не має підстав вважати необґрунтованими висновки акту перевірки про порушення товариством вимог пункту 198.6 статті 198. пункту 201.10 статті 201 ПК України у частині безпідставного Формування податкового кредиту, та завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на 146738407 грн.

Норми цивільного права відіграють суттєву роль та мають істотний вплив на ті податкові наслідки, які має та чи інша господарська операція: податкові зобов'язання та податковий кредит з ПДВ виникають саме тоді, коли за такий об'єкт здійснена попередня оплата, або коли відбувається реєстрація об'єкту нерухомості, тобто коли у покупця виникає право власності на цей об'єкт, а не тоді, коли підписано договір, чи навіть завірено його нотаріально.

Позивач належним чином не оформив операцію з прийому-передачі від ТОВ «ЛЕО» основних засобів шляхом внесення їх до статутного фонду у грудні 2014 року, не провів державну реєстрацію придбаних основних засобів (нерухомого майна), тобто не виконав вимоги Закону № 1952, а отже до теперішнього часу не набув права власності на нерухоме майно, тому у позивача відсутнє право на формування податкового кредиту.

Як зазначено позивачем в адміністративному позові, так потім і судом повторено в оскаржуваній постанові, що всі первинні документи, складені позивачем, відповідають нормам діючого законодавства, зокрема, наказ від 26.12.2014 №19/01 «Про затвердження форм акту приймання-передачі в статутний капітал та його додатків», акт приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ «Луганськобленерго» від 26.12.2014р.; договір оренди від 26.12.2014, укладений між позивачем та ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання» (далі - ТОВ «ЛЕО»), акти прийомки-передачі від 26.12.2014 основних засобів позивача в оренду ТОВ «ЛЕО» по всіх об'єктах, розташованих на території Луганської області, як підконтрольній Україні, так і на території непідконтрольній Україні.

Всі первинні документи позивача складені в один день - 26 грудня 2014 року, тобто «під час здійснення так званої господарської операції».

Тому, залишається не зрозумілим факт обстеження та огляду в один день - 26 грудня 2014 року за місцем знаходження всіх об'єктів нерухомості переданих до статутного капіталу позивача, а потім 26 грудня 2014 року переданих (теж після обстеження за місцезнаходження) позивачем в оренду ТОВ «ЛЕО», які розташовані на території Луганської області, як підконтрольній Україні, так і на території непідконтрольній Україні, як про це зазначено в складених актах приймання-передачі: від ТОВ «ЛЕО» - в статутний капітал ТОВ «ЛОЕ»: від ТОВ «ЛОЕ - в оренду ТОВ «ЛЕО» по всіх об'єктах нерухомості одночасно, при ньому зазначаючи в актах, що ці об'єкти в день складання акту були оглянуті комісією за місцем знаходження (комісія в одному і тому складі) та де в момент приймання знаходиться відповідний об'єкт.

Між позивачем та його засновником - ТОВ «ЛЕО» не було проведено фактичної передачі об'єктів нерухомості та іншого майна в статутний капітал позивача, як не було здійснено і фактичну передачу майна позивачем в оренду ТОВ «ЛЕО». Все було здійснено тільки на паперових носіях без здійснення реальної господарської операції.

На підставі вищенаведеного апелянт вважає, що Інспекція, як суб'єкт владних повноважень, під час проведення камеральних перевірок позивача, прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, діяла відповідно до вимог чинного законодавства та у межах наданих прав.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, проти чого заперечували представники позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд в межах апеляційної скарги відповідно до ч.1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), колегія суддів встановила наступне.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до Статуту Товариства єдиним його учасником є ТОВ "ЛЕО", яке знаходиться в м. Луганську. Статтею 6 Статуту визначено, що для забезпечення діяльності Товариства за рахунок вкладів Учасників створюється статутний капітал (фонд) Товариства у розмірі 883489934 грн. Вкладом учасника - ТОВ "ЛЕО" є грошові кошти у розмірі 4000 дол. США, що становить 34523,60 грн., та майно, зазначене у додатку до протоколу Загальних зборів учасників Товариства від 18.12.2014, загальною вартістю 883455410,40 грн. з ПДВ (Т.1, а.с.40-61).

Актом приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014 ТОВ "ЛЕО" передало, а Товариство прийняло майно відповідно до Додатків до цього Акту, а саме: згідно Додатку № 1 "Основні засоби"; Додатку №2 "Об'єкти незавершеного будівництва"; Додатку №3 "Малоцінні необоротні матеріальні активи"; Додатку №4 "Обладнання"; Додатку № 5 "Запаси".

Усього вартість майна, яке передається згідно цього Акту до статутного капіталу ТОВ "ЛУГАНСЬКОБЛЕНЕРГО", складається за підсумком Додатків 1+2+3+4+5

- основні засоби на загальну суму 632 116 064,00 грн.;

- об'єкти незавершеного будівництва на загальну суму 28 916 544,00 грн.;

- малоцінні необоротні матеріальні активи на загальну суму 50 790 961,00 грн.;

- обладнання на загальну суму 9 189 086,00 грн.;

- запаси на загальну суму 15 200 187,00 грн. (Т.1, а.с.62-63).

Позивачем відповідачу була надана податкова декларація з податку на додану вартість разом із заявою про відмову постачальника надати податкову накладну (додаток №8 до податкової декларації з ПДВ).

До заяви Позивачем прикладено додатки про відмову постачальника ТОВ "ЛЕО" видати податкову накладну, а саме:

1. Копія заяви зі скаргою (вимого) про надання податкової накладної від 26.12.2014 №12-01/26-12 (на 1 аркуші);

2. Копія акту приймання-передачі майна в статутний капітал (на 1 аркуші) з додатками (на 805 аркушах);

3. Копія відповіді на заяву зі скаргою (вимогу) від 29.12.2014 №01-34/2/3757 ( на 1 аркуші);

4. Копія сертифікату №691 (висновок) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на 1 аркуші;

5. Копія сертифікату №692 (висновок) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на 1 аркуші (Т.1, а.с.16-31)

Додатки № 1 "Основні засоби", №2 "Об'єкти незавершеного будівництва", №3 "Малоцінні необоротні матеріальні активи", №4 "Обладнання", № 5 "Запаси" містять найменування підрозділу, рахунок обліку, інвентарний номер, найменування, адресу, дату введення в експлуатацію, вартість (Т.1, а.с.64 - Т.3, а.с.269).

Згідно висновків Акту перевірки за грудень 2014 року Товариство допустило порушення п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме: Товариством завищено суму податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на 146 738 407,00 грн.

Вказані висновки Акта за грудень 2014 ґрунтуються на тому, що до заяви Товариства із скаргою на ТОВ "ЛЕО" щодо відмови ТОВ "ЛЕО" в наданні Товариству податкової накладної за операцією із внесення до статутного капіталу Товариства майна ТОВ "ЛЕО" (Додаток 8 до Декларації з ПДВ за грудень 2014 року), Товариством не додано копій розрахункових документів або первинних документів про отримання товарів, а саме: внеску майна в статутний капітал Товариства (Т.4, а.с.1-5).

На підставі Акта перевірки за грудень 2014 року Інспекцією 13.03.2015 винесене податкове повідомлення-рішення форми "В4" № про зменшення розміру від'ємного значення суми ПДВ у розмірі 146 738 407,00 грн. (Т.4, а.с.12) та 02.06.2015 додаткове податкове повідомлення-рішення форми "Р" № про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: ПДВ по вітчизняних товарах (роботах, послугах) у сумі 386 868,00 грн., з яких основний платіж - 257 912,00 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 128 956,00 грн. (Т.4, а.с.25).

Наступні Акти перевірок за січень-вересень 2015 року (Т.4, а.с.80-83, 85-88, 90-95, 97-99; Т.12, а.с.140-142, 153-155, 170-172, 179-181, 188-190) ґрунтуються на висновках Акту перевірки за грудень 2014 року з врахуванням висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту та від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду на 146 738 407,00 грн., внаслідок чого були прийняті решта оскаржуваних ППР.

Щодо відсутності у Інспекції права на проведення камеральних перевірок Товариства протягом 2015 року, суд першої інстанції зазначив наступне.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №71 визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Закон №71 набрав чинності 01.01.2015.

Податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 календарний рік Товариством подано, а Інспекцією прийнято в електронному вигляді 09.02.2015, про що свідчить відповідна квитанція №2. Доходи, задекларовані Товариством за 2014 рік у вказаній декларації та які враховані при визначенні об'єкта оподаткування, складають 1 304 874 грн., тобто до 20 мільйонів гривень, як і визначає Закон №71.

Таким чином, на момент проведення Інспекцією як першої камеральної перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року - 18.02.2015 (податкову декларацію з податку на прибуток ТОВ "ЛОЕ" за 2014 календарний рік відповідачем було прийнято 09.02.2015), так і наступних камеральних перевірок податкової звітності з ПДВ за січень-вересень 2015 року, Відповідач мав у своєму розпорядженні декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік із задекларованим за попередній календарний рік доходом у розмірі 1 304 874 грн. В силу приписів пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 та п. 76.1 ст. 76 ПК України відповідач повинен був перевірити всю податкову звітність суцільним порядком, в тому числі й декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 рік, при встановленні правових підстав для проведення зазначених камеральних перевірок. Якщо ж відповідач і встановив наявність підстав для проведення камеральної перевірки відносно позивача, про це обов'язково повинно було вказано в акті перевірки. Така обов'язковість обумовлена наявністю на момент проведення перевірок пункту 3 Прикінцевих положень чинного Закону №71.

Посилання представника Відповідача на ті обставини, що Інспекція не здійснювало запитів про надання жодних документів бухгалтерського та податкового обліку для цілей перевірки, а також виходу на юридичну адресу підприємства з метою проведення перевірки є незмістовними з наступних підстав.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №71 чітко визначені критерії перевірок саме підприємств з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік. Тобто, вказаний пункт встановлює певні обмеження перевірок як такових, а не перевірок "на підприємстві", що передбачає необхідність виходу на юридичну адресу підприємства з метою проведення перевірки.

Статтею 75 ПК України, яка має назву "Види перевірок", прямо визначено, що камеральна перевірка є одним із видів перевірок, які мають право проводити контролюючі органи. Як наслідок, обмеження, які встановлені п. 3 Прикінцевих положень Закону №71, розповсюджуються і на камеральні перевірки. Факт не здійснення Відповідачем запитів про надання жодних документів бухгалтерського та податкового обліку для цілей перевірки свідчить лише про дотримання порядку проведення камеральної перевірки, встановленого Податковим кодексом України

Посилання представника Відповідача на ті обставини, що Законом №71 не внесені зміни до ст. 75 ПК України щодо заборони проведення камеральних перевірок податковим органом, як на наявність права на проведення перевірок є незмістовним з наступних підстав.

Дійсно, п. 3 Прикінцевих положень Закону №71 не вносить змін до Податкового кодексу України стосовно норм, які регулюють наявність права на проведення перевірок. Як наслідок, статті 75 та 76 ПК України діють в тій редакції, які не мають заборон на проведення камеральних перевірок.

Однак при цьому як податковий орган, так і суд в силу приписів ст. 19 Конституції України повинен застосовувати та оцінювати усі правові норми, які регулюють спірні правовідносини.

Для цих цілей необхідно враховувати, що певні обмеження щодо перевірок підприємств з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік встановлені Законом №71, який набув чинності з 01.01.2015. Таким чином, приймаючи рішення про проведення камеральної перевірки Позивача у лютому 2015 року, Відповідач в обов'язковому порядку повинен був враховувати норми цього Закону.

Також Відповідач повинен був враховувати положення підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України та застосувати принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Тобто, відповідач в силу приписів ст. 4 ПК України не повинен був однозначно застосовувати ті положення, що Законом №71 не внесені зміни до ст. 75 ПК України щодо заборони проведення камеральних перевірок податковим органом, а повинен був надати повний та об'єктивний аналіз усім нормам законів та підзаконних нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини, і лише після цього приймати рішення щодо наявності підстав для проведення камеральних перевірок.

Оскільки норми ст. ст. 75, 76 ПК України надають право відповідачу на проведення перевірок, а норми Закону №71 з урахуванням тих обставин, що позивач за попередній календарний 2014 рік мав обсяг доходу до 20 мільйонів гривень, обмежували таке право на проведення перевірок, в силу приписів підпункту 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 ПК України відповідач повинен був прийняти рішення щодо відсутності підстав для проведення камеральних перевірок.

При цьому відсутні підстави для застосування положень статті 5 ПК України для вирішення даних спірних правовідносин, оскільки поняття, правила та положення, установлені цим Кодексом та законами з питань митної справи, не змінювалися: поняття "перевірок" не змінювалося; правила та положення зовсім не змінювалися, а Законом № 71 дозволялося проведення перевірок підприємств з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України. В даному випадку мало місце виключно обмеження права контролюючих органів на проведення перевірок відносно певної категорії підприємств на визначений період - у 2015 та 2016 роках.

Таким чином, місцевий суд дійшов висновку, що податковий орган, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для проведення камеральних перевірок відносно позивача, повинен був керуватися нормами Конституції України, ПК України, Закону № 71, які регулюють спірні правовідносини, а не окремими положеннями ПК України. Тому позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача по проведенню камеральних перевірок податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 року, січень-вересень 2015 року відносно Товариства знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та підлягають задоволенню.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись судова колегія апеляційного суду.

Так, місцевим судом не в повному обсязі викладений текст пункту 3 Прикінцевих положень Закону №71-VIII, який виглядає наступним чином:

«3. Установити, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб'єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість;

з 1 липня 2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи - підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібнороздрібній торговельній мережі через засоби пересувної мережі, за винятком платників єдиного податку, визначених пунктом 27 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій.».

Від'ємне значення між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду є підставою для виникнення у суб'єкта господарювання права на бюджетне відшкодування податку на додану вартість. Саме такі фактичні обставини мали місце в цій справі.

Крім того, апеляційний суд погоджується з доводами відповідача про те, що камеральні перевірки податкової звітності не є перевірками підприємств, установ та організацій, на які пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 71 накладено мораторій на їх проведення.

Таким чином, з положень закону, яким керувався суд, задовольняючи позов, не вбачається заборона відповідачу проводити камеральні перевірки декларацій позивача з податку на додану вартість, тобто, перевірки дотримання норм законодавства з питань відшкодування податку на додану вартість.

Тобто, задовольнивши частину позовних вимог ТОВ «ЛОЕ» та визнавши протиправними дії Інспекції по проведенню камеральних перевірок податкової звітності з податку на додану вартість за період грудня 2014 року - вересень 2015 року, суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що в силу п.4 ч.1 ст. 202 КАС України є підставою для скасування судового рішення в цій частині та ухвалення нового - про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог.

Щодо права Товариства на включення до складу податкового кредиту 146 738 407,00 грн. грн. у податковій звітності з ПДВ за грудень 2014 року суд зазначає наступне.

Судами встановлено, що відповідно до рішення учасників Товариства, яке було оформлено протоколом загальних зборів учасників ТОВ "ЛУГАНСЬКОБЛЕНЕРГО" від 18.12.2014, в якості свого внеску в статутний фонд Товариства ТОВ "ЛЕО" передало майно відповідно до Акту приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "ЛУГАНСЬКОБЛЕНЕРГО" від 26.12.2014.

При цьому, передавши майно до статутного капіталу Товариства, ТОВ "ЛЕО" не надало Товариству відповідну податкову накладну та не зареєструвало її у Реєстрі податкових накладних, посилаючись на форс-мажорні обставини, настання яких підтверджується відповідними сертифікатами, які були надані ТОВ "ЛЕО" Торгово-промисловою палатою України.

Позивач на підставі абз. 13 пункту 201.10 статті 201 ПК України в декларації з ПДВ за грудень 2014 року включило до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 146 996 319,00 грн. по операції з придбання у ТОВ "ЛЕО" активів (майна) як внеску до статутного фонду Товариства. Разом з цією Декларацією Товариством було подано до Інспекції Заяву про відмову постачальника (ТОВ "ЛЕО") надати податкову накладну, що є Додатком 8 до Декларації Товариства з ПДВ за грудень 2014 року.

Також до Заяви із скаргою на ТОВ "ЛЕО" супровідним листом Товариства від 16.01.2015 №01-01/16-01-15 на адресу Інспекцією були додані копії документів, що підтверджують факт отримання активів (майна) як внесок до статутного капіталу, а саме: копія Акта приймання-передачі майна в статутний капітал ТОВ "Луганськобленерго" від 26.12.2014 з 5-ма додатками.

Відповідач в Акті перевірки за грудень 2014 року зробив висновок про відсутність документального підтвердження Товариством операції з отримання активів (майна) як внеску до статутного капіталу. Відповідач робить висновок, що до Заяви про відмову постачальника надати податкову накладну жодного розрахункового документу та документів встановлених форм первинного бухгалтерського обліку основних фондів ТОВ "Луганськобленерго" не надано.

Такий висновок відповідача є помилковим та спростовується наступними законодавчо визначеними положеннями.

Позиція відповідача відносно того, що позивачем надано до матеріалів судової справи наказ від 26.12.2014 №19/01 про затвердження форм акту прийому-передачі у статутний капітал та його додатків (Т.9, а.с.15-22), однак законодавством не передбачено самостійне затвердження юридичною особою форми акту прийому-передачі майна в статутний капітал, є хибною з наступних підстав.

Згідно ст. 1 Закону №996, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Відповідно до ст. 2 Закону №996, даний Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб'єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов'язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Пунктом 2 ст. 8 Закону №996 встановлено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Відповідно до положень п. 5 ст. 8 Закону №996 підприємство самостійно:

обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних;

розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів;

затверджує правила документообігу і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку;

може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов'язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства;

визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов'язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Частиною 1 ст. 9 Закону №996 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (надалі - Положення №88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Положенням №88 у п. 1.2 визначено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.4 вказаного Положення №88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.7 Положення №88, первинні документи складаються на бланках типових і спеціалізованих форм, затверджених відповідним органом державної влади. Документування господарських операцій може здійснюватися із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Міністерством доходів і зборів України у листі від 26.02.2014 № 4132/5/99-99-19-03-02-16, при аналізі норм Закону №996 та Положення №88, зокрема, було зроблено такий висновок:

"Ступінь деталізації змісту і обсягу господарської операції Законом № 996 і Положенням № 88 не встановлено, тому її можуть визначати особи, які відповідають за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. При цьому така деталізація має забезпечити розкриття змісту господарської операції та ідентифікацію активів, зобов'язань, доходів або витрат, з нею пов'язаних.".

Таким чином, для первинних документів ст. 9 Закону №996 та Положенням №88 встановлено законодавчо встановлений мінімум обов'язкових реквізитів - назва документа (форми), дата і місце складання, назва підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, жодним нормативно-правовим актом (в тому числі, наказ Міністерства статистики України від 29.12.1995 № 352 «Про затвердження типових форм первинного обліку», на який посилається відповідач) не затверджено форми бланку акту приймання-передачі майна до статутного капіталу, крім законодавчо встановленого мінімуму обов'язкових реквізитів, встановлених ст. 9 Закону №996 для первинних документів.

Таким чином, висновок відповідача про невідповідність змісту Акта приймання-передачі майна з додатками як первинного документа положенням Закону №996 є безпідставним.

Крім того, серед додатків до податкової декларації з ПДВ за грудень 2014 року були надані додатки на 805 аркушах, про що зазначено в самому Акті перевірки за грудень 2014 року. Також було встановлено, що в цих додатках були зазначені усі види майна, яке передавалося до статутного фонду, при цьому в додатках зазначені усі обов'язкові реквізити, встановлені ст. 9 Закону №996 та Положенням №88. Відповідач жодним чином не надав оцінку відомостям, які містилися у додатках на 805 аркушах, передчасно зробивши висновок про їх невідповідність положенням Закону №996.

В Акті перевірки за грудень 2014 року відповідач посилається на типові форми документів, які затверджені Наказом № 352, як обов'язкові для застосування. Вказаний висновок є незмістовним з наступних підстав.

Наказ №352 не пройшов державної реєстрації, передбаченої для всіх нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів відповідно до ст. 117 Конституції України, Указу Президента України від 03 жовтня 1992 року №493/98 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992р. №731 й Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 року №34/5.

Відповідно до п. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992р. №731 (надалі - Положення №731), державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що:

а) зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, міжнародними договорами України, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та acquis communautaire, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, встановлюють новий або змінюють, доповнюють чи скасовують організаційно-правовий механізм їх реалізації;

б) мають міжвідомчий характер, тобто є обов'язковими для інших міністерств, органів виконавчої влади, а також органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, що не входять до сфери управління органу, який видав нормативно-правовий акт.

Пунктом 15 Положення №731 встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування.

У разі порушення зазначених вимог нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності, і не можуть бути застосовані.

Наказ №352 було прийнято Міністерством статистики України на виконання заходів по реалізації Державної програми переходу України на міжнародну систему обліку і статистики, а також ним затверджені форми первинної облікової документації, які повинні використовувати всі без виключення підприємства.

Таким чином, відповідно до норм Положення №731 Наказ №352 має міжвідомчий характер, у зв'язку з чим повинен був пройти обов'язкову державну реєстрацію та офіційне опублікування. Оскільки такої процедури виконано не було, посилання відповідача на вказаний Наказ в Акті перевірки за грудень 2014 року є незмістовний та нормативно не обґрунтований.

Щодо висновку відповідача про те, що відсутність державної реєстрації прав на нерухоме майно Товариства, яке передано ТОВ "ЛЕО" як внесок до статутного капіталу, позбавляє Товариство права на податковий кредит, суд зазначає наступне.

Пунктом 198.2 ст.198 ПК України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум "вхідного" ПДВ до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Вказаною нормою чітко зазначено, що повинна бути визначена дата отримання платником податку товарів/послуг. Як встановлено судами, Акт приймання-передачі майна від 26.12.2014 має відповідну дату й інші обов'язкові реквізити, встановлені ст. 9 Закону №996 для первинних документів, які підтверджують факт отримання Позивачем зазначеного в Акті майна. Як наслідок, відповідно до положень п. 198.2 ст.198 ПК України у позивача саме 26.12.2014 виникло право на віднесення сум "вхідного" ПДВ до податкового кредиту.

При цьому, в даних спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування аналогії, оскільки в наявності норма податкового законодавства (ст.198 ПК України), яка регулює спірні питання і не передбачає обов'язкової процедури державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна для виникнення права на віднесення сум "вхідного" ПДВ до податкового кредиту.

Щодо посилань представника відповідача на положення статей 3, 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до положень частини 2 статті 3 Закону №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Однак при цьому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону N 1576-XII товариство є власником, зокрема, майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.

В даній ситуації знову в наявності підстави для застосування положень підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України в частині застосування принципу презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Оскільки норми Закону №1952-IV виникнення речового права на нерухоме майно пов'язують з моментом державній реєстрації такого права, а норми Закону N 1576-XII виникнення права власності на нерухоме майно пов'язують з моментом передачі такого майна учасниками як вклад до статутного (складеного) капіталу, в силу приписів підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України відповідач повинен був прийняти рішення про наявність права власності у позивача на майно, яке було внесене до статутного капіталу згідно з Актом приймання-передачі майна.

При цьому відсутні підстави для застосування положень статті 5 ПК України для вирішення даних спірних правовідносин, оскільки Податковим кодексом України не визначалися поняття виникнення права власності на нерухоме майно. Як зазначено вище, це спірне питання регулюється нормами Закону №1952-IV та Закону N 1576-XII.

Крім того, в самому спірному Акті перевірки за грудень 2014 року, так і в усіх наступних спірних Актах перевірки не зазначалося про порушення позивачем положень норм Закону №1952-IV.

Окрім цього, згідно Акту приймання-передачі майна, до статутного капіталу Товариства передано не тільки нерухоме майно, а й рухоме майно: запаси, обладнання, малоцінні необоротні активи, основні засоби, право власності на яке не підлягає державній реєстрації.

Позивачем були надані докази щодо належного відображення в фінансовій звітності приймання в статутний фонд Товариством майна від ТОВ "ЛЕО" згідно Акта приймання-передачі майна. Так, Товариством 18.02.2015 та 19.02.2015 до Управління статистики в Луганській області та до Інспекції було подано фінансову звітність Товариства за 2014 рік, зокрема, баланс (звіт про фінансовий результат) та звіт про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід), результати яких відображають зарахування на баланс Товариства майна, прийнятого від ТОВ "ЛЕО" за Актом приймання-передачі майна.

При чому, вищезазначена фінансова звітність була подана до Інспекції відразу ж після подання до відповідача податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2014 календарний рік (пунктом 46.2 ст. 46 ПК України визначено, - платник податку на прибуток подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність (крім малих підприємств) у порядку, передбаченому для подання податкової декларації).

Окрім цього, Товариством до Управління статистики в Луганській області відповідно до Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2000 №419, було подану обов'язкову фінансову звітність:

- за 1 квартал 2015 року (лист від 24.04.2015 №16-01/24/04 Товариства до Управління статистики в Луганській області);

- за перше півріччя 2015 року (лист від 16.07.2015 №58-01/10/07 Товариства до Управління статистики в Луганській області);

- за дев'ять місяців 2015 року (квитанція № 2 від 21.10.2015 (реєстраційний номер ) та квитанція №2 від 21.10.2015 (реєстраційний номер ) про здачу Товариством до Управління статистики в Луганській області фінансової звітності в електронному вигляді).

Судами встановлено, що з моменту прийняття Товариством майна від ТОВ "ЛЕО" за Актом приймання-передачі майна до теперішнього часу це майно відображається Товариством у бухгалтерському обліку і звіти щодо нього здаються Товариством до відповідних контролюючих органів.

Позивач також надав докази тому, що відносно отриманого від ТОВ "ЛЕО" нерухомого майна у власність згідно Акта приймання-передачі майна він декларує та сплачує податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, внаслідок чого, судом перевірено реальність факту передачі майна за Актом приймання-передачі майна, Позивачем були надані належні докази щодо фактичного приймання вказаних в додатках рухомого й нерухомого майна.

Також представниками позивача надано пояснення, що після прийняття рішення про передачу майна до статутного фонду Товариства 18.12.2014, з цього періоду за домовленістю сторін угоди про передачу майна було проведено підготовку до підписання відповідних актів (що було оформлено 26.12.2014), в тому числі, оцінку об'єктів, їх вибірковий огляд, в тому числі на неконтрольованій українською владою території. Колегія суддів не вбачає в таких діях порушень діючого законодавства й не погоджується з доводами відповідача про нереальність здійснення таких господарських операцій.

Щодо законності не відображення Товариством у податковій звітності з податку на додану вартість за січень - вересень 2015 року результатів попередньої перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 рік, суд зазначає наступне.

Як встановлено судами та підтверджено матеріалами справи, ППР "В4" за грудень та ППР "Р" за грудень оскаржувалися позивачем в порядку та строки, визначені ст. 56 ПК України, в адміністративному порядку, і тільки 06.08.2015 Державна фіскальна служба України (далі - ДФС України) прийняла остаточне рішення від 06.08.2015 №16507/6/55-55-10-01-04-25, яким залишила зазначені податкові повідомлення-рішення без змін.

Відповідно до положень п.п. 56.10 та 56.18 ст. 56 ПК України позивач продовжив оскарження вказаних ППР вже у судовому порядку.

Пунктом 56.15 ст. 56 ПК України передбачено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов'язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження. Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов'язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Згідно п.56.10 ст. 56 ПК України, рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.

Пунктом 56.18 ст. 56 ПК України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Відповідно до абз. 4 п. 56.18 ст. 56 ПК України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

На момент складання та подання Товариством податкової звітності з податку на додану вартість за січень 2015 року, Порядок діяв в первісній редакції Наказу Мінфіну від 23.09.2014, пп. 8 п. 5 розділу V "Порядок заповнення податкової декларації" якої було встановлено, що рядок 21.3 декларації передбачений для відображення збільшення або зменшення залишку від'ємного значення, який (для декларації 0110 - після бюджетного відшкодування) включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) за результатами камеральної чи документальної перевірки, проведеної контролюючим органом.

Під час складання та подання Товариством податкової звітності з податку на додану вартість за лютий, березень та квітень 2015 року, Порядок діяв в редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015 № 13, пп. 9 п. 5 розділу V "Порядок заповнення податкової декларації" якого визначено, що рядок 20.3 декларації передбачений для відображення збільшення або зменшення залишку від'ємного значення, який (для декларації 0110 - після бюджетного відшкодування) включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду за результатами камеральної чи документальної перевірки, проведеної контролюючим органом.

Підпунктом 5 пункту 6 того ж розділу V "Порядок заповнення податкової декларації" Порядку в редакції наказу Міністерства фінансів України від 23.01.2015р. № 13 встановлено, що у рядку 28 вказується збільшення/зменшення залишку від'ємного значення за результатами перевірки контролюючого органу. Такий же порядок заповнення податкової звітності з податку на додану вартість коментує у своєму листі від 06.03.2015 № 7796/7/99-99-19-03-02-17 "Про податок на додану вартість" і ДФС України, де в розділі "Щодо особливостей заповнення деяких рядків розділів III та IV декларації" зазначає, що збільшення/зменшення за результатами перевірки контролюючого органу залишку від'ємного значення, сформованого до 01 лютого 2015 року, вказується в графі 10 додатка 2 (Д2) до декларації за звітний період, в якому було винесено та узгоджено рішення за результатами перевірки, та переноситься до рядка 28 розділу IV такої декларації.

Отже, Товариством відповідно до ст. 56 ПК України проводиться оскарження ППР "В4" за грудень та ППР "Р" за грудень, винесених ДПІ на підставі Акта за грудень 2014 року, а відтак дані податкові повідомлення-рішення є неузгодженими, а тому і не могли бути вказані Товариством у податковій звітності з податку на додану вартість за січень-вересень 2015 року.

Внаслідок чого, Позивачем відповідно до норм ПКУ, Наказу №1236 та Порядку правильно відповідно до фактичних обставин заповнено податкову звітність з податку на додану вартість за січень-вересень 2015 року, а Відповідач в Актах перевірок за січень-вересень 2015 року дійшов помилкових висновків про порушення Товариством вимог ПКУ та Порядку й прийняло на підставі цих висновків оскаржувані ППР.

Таким чином, в судом першої інстанції достовірно встановлено, що відповідач не мав права проводити оскаржувані камеральні перевірки відносно позивача, помилково зробив висновки про невідповідність змісту Акта приймання-передачі майна з додатками як первинного документа положенням Закону №996, невірно зробив висновок щодо не відображення Товариством у податковій звітності з податку на додану вартість за січень - вересень 2015 року результатів попередньої перевірки податкової звітності з податку на додану вартість за грудень 2014 рік, що є підставами для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Статтею 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В повному обсязі постанову виготовлено 07 липня 2016 року.

Керуючись статтями 160, 167, 184, 195, 196, 198, 200, п.4 ч.1 ст. 202, статтями 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області - задовольнити частково.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року у справі №812/1271/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськобленерго» до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про визнання протиправними дій та скасування податкових повідомлень-рішень - скасувати в частині задоволення позовних вимог про:

- визнання протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області по проведенню камеральних перевірок податкової звітності з податку на додану вартість за період грудня 2014 року - вересень 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Луганськобленерго» (),

а в задоволенні цієї частини позовних вимог - відмовити.

В решті постанову Луганського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2015 року у справі №812/1271/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов