Справа № 825/683/16
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/683/16 Головуючий у 1-й інстанції: Лобан Д.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 липня 2016 року м. Київ

колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Межевича М.В., Сорочко Є.О.

за участю секретаря Генчмазлумо І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про арешт коштів у частині,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в якому, з урахуванням заяв про зміну позовних вимог та про зменшення позовних вимог, просить скасувати постанову про арешт коштів боржника від 16.02.2016 року старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Малько Є.О. у частині накладення арешту на кошти належні ОСОБА_2 (код НОМЕР_1), що містяться на рахунку НОМЕР_2 у Чернігівському РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" МФО 353586 та зобов'язати начальника Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вчинити дії щодо зупинення виконавчого провадження № 50047543.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року позов задоволено частково. Скасовано постанову про арешт коштів боржника від 16.02.2016 року старшого державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Малько Є.О. у частині накладення арешту на кошти належні ОСОБА_2 (код НОМЕР_1), що містяться на рахунку НОМЕР_2 у Чернігівському РУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» МФО 353586. Зобов'язано Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вчинити дії щодо зупинення виконавчого провадження № 50047543.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, представник Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області подав апеляційну скаргу про скасування постанови суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, а також порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню в частині задоволення позову з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її повністю або в частині та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на виконанні відповідача перебуває виконавче провадження №50047543 з примусового виконання вимоги № Ф-Ф-3 від 06 листопада 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області 200380,04 грн. боргу.

03 лютого 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги № Ф-Ф-3 У від 06 листопада 2015 року, виданої Прилуцькою ОДПІ, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОДПІ 200380,04 грн. боргу.

Та надано десятиденний строк для добровільної сплати боргу.

16.02.2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Малько Є.О. винесено постанову ВП №50047543 , якою було накладено арешт на кошти, що містяться на банківських рахунках ОСОБА_2 у межах суми 220518,04 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою про накладення арешту позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов прийшов до висновку, що постанова про арешт коштів боржника від 16.02.2016 року блокує розрахунки ФОП ОСОБА_2, призводить до затримки виплати обов'язкових платежів до бюджетів та унеможливлює подальшу виплату заробітної виплати працівникам, що спричиняє небажання працівників працювати у ФОП ОСОБА_2, а тому слід зняти арешт з рахунку НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» МФО 353586. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про зобов'язання Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вчинити дії щодо зупинення виконавчого провадження № 50047543, так як, на думку суду, обов'язок відповідача зупинити виконання вищезазначеної вимоги Прилуцької ОДПІ виник з моменту коли державному виконавцю стало відомо про звернення 04.01.2016 ФОП ОСОБА_2 до суду із позовом по справі № 825/132/16 про її скасування, тобто з лютого 2016 року.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову враховуючи наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту Закон № 606-XIV), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 6 вказаного Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов'язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов'язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У разі якщо згоди з фіскальним органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов'язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного фіскального органу або оскаржити вимогу до фіскального органу вищого рівня чи в судовому порядку.

Про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) до фіскального органу вищого рівня або суду платник зобов'язаний одночасно письмово повідомити фіскальний орган, який направив вимогу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Прилуцькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернігівській області прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-3 від 06 листопада 2015 року, в якій зазначено, що станом на 31 жовтня 2015 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені ОСОБА_2 становить 232 661,61 грн.

Дана вимога отримана позивачем 28 грудня 2015 року, про що позивач вказує в позовній заяві.

Як вбачається з позовної заяви, 04 січня 2016 року вказану вимогу позивачем було оскаржено до суду.

Прилуцька ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області, вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-3 від 06 листопада 2015 року узгодженою внаслідок відсутності інформації про її оскарження, сформувала вимогу № Ф-Ф-3 У, де зазначено, що станом на 14 січня 2016 року заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені позивача становить 200380,04 грн.

До відділу Державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції надійшла заява Прилуцької ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області № 215/25-10/23-39 від 14 січня 2016 року з проханням відкрити виконавче провадження та стягнути заборгованість у примусовому порядку у відповідності до ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV, на підставі вимоги № Ф-3 У від 06 листопада 2015 року про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у сумі 200 380,04 грн.

03 лютого 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вимоги № Ф-3 У від 16 листопада 2015 року, виданої Прилуцькою ОДПІ, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОДПІ 200380,04 грн. боргу.

Разом з тим, постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2016 року, яка набрала законної сили на підставі ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2016 року, постанова про відкриття виконавчого провадження від 03 лютого 2016 року з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-3 У від 06 листопада 2015 року станом на 14 січня 2016 року в сумі 200 380,04 грн. визнана правомірною та є чинною на даний час.

Крім того, зазначеною постановою суду, яка набрала законної сили, встановлено, що позивачем не повідомлено у порядку, встановленому наведеними законодавчими нормами, Прилуцьку ОДПІ про оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Тобто, вказана обставина вважається встановленою та не потребує доказуванню в порядку ч.1 ст.72 КАС України.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на ту обставину, що Прилуцька ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області була належним чином повідомлена про оскарження вимоги спростовані вищезазначеними обставинами.

Крім того, слід зазначити, що ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі № 825/132/16 залишено без змін постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року про відмову в задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-3 від 06 листопада 2015 року станом на 31 жовтня 2015 року та № Ф-Ф-3 У від 06 листопада 2015 року станом на 14 січня 2016 року, де також встановлено обставини неповідомлення податковий орган про оскарження вимоги.

Тобто, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-3 від 06 листопада 2015 року на даний час чинна та узгоджена.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 27 Закону № 606-XIV, у разі ненадання боржником у строки, передбачені статтею 25 ч. 2 цього закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення, державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону № 606-XIV, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

На підставі зазначений норм права, 16 лютого 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанову про арешт коштів боржника.

Слід підкреслити, що арешт накладено на підставі вимоги Прилуцької ОДПІ, яка є виконавчим документом та набрала законної сили та є на даний час.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач під час винесення постанови про накладення арешту від 16 лютого 2016 року з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-3 У від 06 листопада 2015 року станом на 14 січня 2016 року в сумі 200 380,04 грн., діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому постанова про арешт коштів боржника є законною та обґрунтованою.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами суду першої інстанції, що державним виконавцем неправомірно накладено арешт на поточний рахунок НОМЕР_2 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» МФО 353586, відкритий та використовується ФОП ОСОБА_2 (код НОМЕР_1), який, використовувався ФОП ОСОБА_2 для виплати заробітної плати робітникам ФОП ОСОБА_2, а також для розрахунків із місцевим бюджетом по податку з доходів фізичних осіб, державним бюджетом по податку з військового збору, з Прилуцькою ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області по єдиному соціальному внеску, не можуть бути прийняті судом, оскільки чинним законодавством України не передбачено заборони для державного виконавця на накладення арешті на такі рахунки.

Також, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про зобов'язання начальника Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області вчинити дії щодо зупинення виконавчого провадження № 50047543, зважаючи на наступне.

Так, вичерпний перелік підстав для зупинення виконавчого провадження передбаченіо нормами ст.37 та ст.38 Закону № 606-XIV.

Однак, позивачем не надано доказів існування передбачених чинним законодавством підстав для зупинення виконавчого провадження.

Посилання суду першої інстанції в оскаржувані постанові на положення п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону № 606-XIV колегія суддів вважає помилковими зважаючи на наступне.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону № 606-XIV виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження судом чи посадовою особою, яким законом надано таке право.

Однак, як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року у справі № 825/132/16 залишено без змін постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року про відмову в задоволенні адміністративного позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Прилуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-3 від 06 листопада 2015 року станом на 31 жовтня 2015 року та № Ф-Ф-3 У від 06 листопада 2015 року станом на 14 січня 2016 року.

Тобто, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-Ф-3 від 06 листопада 2015 року на даний час чинна та узгоджена на підставі вищезазначеної постанови Чернігівського окружного адміністративного суду від 03 березня 2016 року, яка набрала законної сили.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що відсутні підстави для зупинення примусового виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Таким чином вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області - задовольнити.

Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 24 травня 2016 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про скасування постанови про арешт коштів у частині та зобов'язання вчинити певні дії- відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів із дня складання у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України у порядку ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В.Земляна

Судді: М.В. Межевич

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 12 липня 2016 року

Головуючий суддя Земляна Г.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Межевич М.В.