Справа № 751/2087/16-а
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 751/2087/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Овсієнко Ю.К.
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА
Іменем України
05 липня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Твердохліб В.А.,
суддів Ганечко О.М., Костюк Л.О.,
за участю секретаря Гуцул О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві (без фіксування технічними засобами) апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради на постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради (далі Відповідач) про визнання рішення Відповідача щодо відмови у наданні Позивачу щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються із тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції протиправним та зобов`язання Відповідача з 28 січня 2016 року призначити виплату Позивачу адресної допомоги для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, передбаченої Постановою КМУ №505 від 01 жовтня 2014 року.
Постановою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно ч.6 ст.12 КАС України під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).
Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не визнана обов`язковою, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України вважає можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.
Згідно ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, Позивач згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради від 16 грудня 2014 року №7426-000591 є особою, яка переміщується з тимчасово окупованої території України ( АДРЕСА_1 ). Строк дії вказаної довідки продовжено з 17.06.2015 року по 16.12.2015 року, а в подальшому з 16.12.2015 року по 15.06.2016 року, про що свідчать відповідні відмітки на вказаній довідці (а.с.11).
28 січня 2016 року Позивач звернулася до Відповідача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Відповідач листом вих.№1561/07 від 15 лютого 2016 року повідомив Позивача, що щомісячна адресна допомога переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг сім`ям військовослужбовців призначається у разі, якщо військовослужбовець не забезпечується житловим приміщенням та не отримує виплат на зазначені цілі. Оскільки чоловік Позивачки ОСОБА_2 є військовослужбовцем і отримує компенсацію за піднайом житла від військової частини НОМЕР_1 , то відсутні підстави для призначення Позивачу адресної допомоги для покриття витрат на проживання.
Не погоджуючись з такими діями суб`єкта владних повноважень, Позивач звернулась до суду.
Згідно ст.2-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно ч. 10 ст. 14 Закону військовослужбовці та члени їх сімей, які мають право на пільги, гарантії та компенсації відповідно до цього Закону, користуються пільгами, гарантіями та компенсаціями, встановленими для громадян України законами та іншими нормативно-правовими актами, а також рішеннями органів місцевого самоврядування. Якщо такі особи одночасно мають право на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії чи компенсації з кількох підстав, то їм надається за їх вибором пільга, гарантія чи компенсація тільки з однієї підстави, крім випадків, передбачених законами.
Отже, Закон, гарантуючи можливість одночасного існування у особи права на отримання однієї і тієї ж пільги, гарантії або компенсації, містить застереження щодо необхідності її вибору, унеможливлюючи отримання військовослужбовцями та членами їх сімей однакових пільг, гарантій та компенсації з кількох різних підстав.
Аналогічна правова позиці викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2015 року у справі №К/800/268510/15, від 25 травня 2016 року у справі №К/800/28737/15.
Поряд з цим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, компенсація і допомога мають різну правову природу з огляду на таке.
Пунктом 1 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505 (далі Порядок №505) передбачено, що цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (далі - грошова допомога).
Відповідно п.1 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 року №450 (далі Порядок №450) цей Порядок визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень (далі - грошова компенсація) таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби: особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, Адміністрація Держспецзв`язку, її територіальний орган, Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, підрозділ урядового фельд`єгерського зв`язку, територіальний підрозділ, заклад, установа чи організація Держспецзв`язку (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло; курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, у разі ненадання їм жилої площі в сімейних гуртожитках, відсутності таких гуртожитків та жилого приміщення за місцем проходження військової служби (навчання).
Абзацами 1, 11 частини 1 статті 12 Закону визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення.
Згідно п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року, якою затверджено Порядок №505, фінансування витрат, пов`язаних з наданням щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, здійснюється за рахунок коштів резервного фонду державного бюджету та коштів, що надходять до державного бюджету як благодійна або міжнародна допомога.
Крім того, пунктом 3 Порядку №505 передбачено, що грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім`ї); для інвалідів - прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність; для працездатних осіб - 442 гривні на одну особу (члена сім`ї).
Загальна сума допомоги на сім`ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім`ї та не може перевищувати 2 400 гривень.
Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією компетентного органу.
Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік осіб, які переміщуються, строк дії яких продовжено на наступний період.
Особам працездатного віку, яким грошова допомога була припинена відповідно до пункту 7 цього Порядку, грошова допомога на наступний строк не призначається.
Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів вважає, що й адресна допомога, і грошова компенсація спрямовані на покриття витрат сім`ї та її членів на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, що на переконання колегії суддів, охоплюється поняттям «компенсації за найом (піднайом) жилого приміщення» та виплачуються за рахунок коштів Державного бюджету України з метою покриття витрат особи на проживання, в тому числі й за піднайом житла.
У зв`язку з цим, законодавець покладає на військовослужбовця та членів його сімей обов`язок здійснити вибір якою пільгою користуватись, а не використовувати одночасно декілька соціальних, однакових за своєю суттю.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 05 листопада 2014 року №38/384 чоловік ОСОБА_1 майор ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до листа військової частини НОМЕР_1 від 16 лютого 2015 року №70/9/41 ОСОБА_3 з 29 жовтня 2014 року отримує компенсацію за піднайом житла.
З врахуванням наведених правових норм та обставин справи, колегія суддів вважає, що Позивач не має права на отримання щомісячної адресної допомоги переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки чоловік останньої отримує компенсацію за піднайом житла, а згідно вимог чинного законодавства України на сім`ю можливе лише одне з видів соціальних виплат.
Висновки суду першої першої інстанції про те, що щомісячна адресна допомога переміщеним особам та грошова компенсація за піднайом житла мають різну правову природу, колегія суддів вважає необгрунованими та безпідставними, оскільки піднайом житла відноситься до одного із витрат на проживання, а отже одержання компенсації за такі витрати з кількох підстав суперечить вимогам статті 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 159 КАС України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що суб`єктом владних повноважень правомірно прийнято рішення про відмову у наданні Позивачу щомісячної адресної допомоги, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про необхідність задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду та прийняти нову постанову.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 198, 202, 205, 207, 212 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради задовольнити.
Постанову Новозаводського районного суду міста Чернігова від 18 квітня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.
ОСОБА_1 в задоволенні адміністративного позову до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м.Чернігові ради про визнання рішення протиправним та зобовязання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Ганечко О.М.

Костюк Л.О.

Постанова складена в повному обсязі 07 липня 2016 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Ганечко О.М.

Костюк Л.О.