Справа № 813/6519/1
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2016-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

11 липня 2016 року м. Київ К/800/18420/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Сорока М.О., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2016 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, треті особи - Львівська міська рада, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання незаконним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулися до суду з вказаним позовом про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 3995273 від 16.07.2013.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на помилкове та/або неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи та/або порушення судами норм процесуального права (у разі оскарження судового рішення по суті - пояснення, яким чином такі порушення вплинули на правильність вирішення справи).

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що рішенням відповідача № 3995273 від 16.07.2013 за ОСОБА_3 зареєстровано житловий будинок під літерою «А-1» по АДРЕСА_1. Таким чином публічно-правові відносини у зв'язку із прийняттям державним реєстратором спірного рішення виникли між суб'єктом владних повноважень - відповідачем та третьою особою - ОСОБА_3

Позивачі не є учасниками вказаних правовідносин у публічно-правовій сфері.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачами та третьою особою ОСОБА_3 виник цивільно-правовий спір, який стосується порядку користування квартирою № 5 ( у вигляді окремо стоячого одноквартирного житлового будинку під літерою «А-1»), та прибудинковою земельною ділянкою, на якій розташовано будинки АДРЕСА_1.

Державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на житловий будинок по АДРЕСА_1 відбулась на підставі свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за НОМЕР_1 від 20.12.2010 та технічного паспорта на приватизований будинок за інвентарним № 365 від 06.06.2012, зареєстрованим 06.06.2012 Обласним КП ЛОР»БТІ та ЕО.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16.11.2012, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.04.2014, встановлено, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 є будинковолодінням, яке складається з двох окремих будинків позначених під літерами «А-1» та «А-2» в інвентаризаційній справі на будинковолодіння. Будинки розташовані на одній земельній ділянці під одним порядковим номером. А квартира АДРЕСА_1 є окремим одноквартирним житловим будинком, позначеним під літерою «А-1» в інвентаризаційній справі на дане будинковолодіння.

Згідно з архівними даними БТІ з 1946 року квартира АДРЕСА_1 знаходиться в окремо стоячому одноквартирному житловому будинку загальною площею - 28,8 кв.м. і житловою - 18,6 кв.метрів.

Крім того, в силу вимог статті 382 ЦК України спірний об'єкт не є приналежністю до головного будинку АДРЕСА_1, оскільки йому притаманні усі риси окремого житлового будинку: окрема споруда з незалежним фундаментом та зведеними зовнішніми і внутрішніми стінами на ньому, накрита окремим дахом, з наявністю сантехнічних і господарських приміщень, що мало місце ще до 1946 року.

Відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачі є власниками квартир в будинку АДРЕСА_1, що спростовує їхні твердження про належність даних квартир в житлових будинках до комунальної власності територіальної громади міста Львова.

Разом з тим, ксерокопією плану розміщення спірних будинковолодінь виготовленого Бюром технічним Карола Мейснера в м.Львові у 1928 році та архівною довідкою Львівського облдержархіву № К-680 від 27.06.2013 підтверджено, що одноповерховий житловий будинок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на земельних ділянках 705/71 і 438/5 по АДРЕСА_1 було здано в експлуатацію 12.12.1928, а викопіюванням з плану АДРЕСА_1 та Виновком ОКП БТІ та ЕО» за № 3/3811 від 21.02.2011 підтверджено, що будинки під літерами «А-1» та «А-2» по АДРЕСА_1 є окремостоячими, відтак технічно можливо розділити будинковолодіння АДРЕСА_1 на два самостійні будинки з присвоєнням окремих номерів.

Нормами статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини встановлені судовим рішенням в цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, щодо особи, стосовно якої встановлено ці обставини.

Згідно зі статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, обов'язок суб'єкта владних повноважень довести правомірність прийнятого ним рішення, вчиненої дії або допущеної бездіяльності не звільняє фізичну або юридичну особу, яка звернулась з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав, від обов'язку надати суду докази на підтвердження факту їх порушення.

Враховуючи, що позивачами не надано доказів про порушення їх прав, свобод чи інтересів державним реєстратором Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції Колієвичем А.І. при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 3995273 від 16.07.2013, суди попередніх інстанцій прийшли до висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки доводи скаржника не спростовують висновку судів першої та апеляційної інстанцій та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи у зв'язку із ненаведенням підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або процесуального права, ця касаційна скарга є необґрунтованою.

За таких обставин у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2016 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2016 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з доданими до скарги матеріалами направити ОСОБА_1.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.О. Сорока