Справа № 826/83/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 липня 2016 року № 826/83/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг»
доДепартаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання протиправними та скасування припису від 24.11.2015 №259/п та постанови від 14.12.2015 №75-15,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати припис Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.11.2015 №259/п щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг»;

- визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 14.12.2015 №75-15 про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини на товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг» на загальну суму 51 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг» не є власником приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 370, 6 кв.м. у зв'язку з його відчуженням гр. ОСОБА_1 на підставі договору від 12.06.2014, тоді як згідно зі статтею 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини», фінансові санкції за порушення законодавства про охорону культурної спадщини покладаються на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт. Крім того, за твердженням позивача, під час проведення перевірки відповідачем порушено вимоги Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», а також на порушення заборони, передбаченої пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII. Також, позивачем наголошено, що застосовані, згідно з оскаржуваною постановою, фінансові санкції є адміністративно-господарськими санкціями і для їх застосування необхідно доведення наявності шкоди, причинного зв'язку між протиправними діями та шкодою, тоді як такі докази відсутні.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про те, що станом на момент проведення перевірки у Департаменту була наявна інформація щодо належності на праві приватної власності саме товариству з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг» приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яке є пам'яткою архітектури та історії місцевого значення. У свою чергу, відповідачем наголошено, що повідомлень щодо передачі вказаного об'єкту як в оренду, так і про зміну власника, Департамент не отримував.

Розгляд справи №826/83/16 здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 02.03.1999 №302, будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, є пам'яткою архітектури та історії місцевого значення - «ІНФОРМАЦІЯ_1», початку ХХ століття; охоронний НОМЕР_1.

На підставі договору-купівлі-продажу від 18.07.2003 №4071 товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг» набуло право власності на нежиле приміщення (в літері А) загальною площею 376,80 кв.м., розташоване за адресою АДРЕСА_1, про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Надалі, між товариством з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг» (власник) та головним управлінням охорони культурної спадщини та реставраційно-відновлювальних робіт виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (управління) укладено охоронний договір від 09.09.2003 №779, у відповідності до умов якого власник бере на себе зобов'язання щодо охорони пам'ятки архітектури та історії за адресою: АДРЕСА_1, літера А. Термін дії даного охоронного договору встановлено на період володіння пам'яткою. У разі зміни в установленому порядку власника, новий власник зобов'язаний укласти з управлінням новий охоронний договір.

У свою чергу, головним спеціалістом відділу інспекції державного контролю об'єктів культурної спадщини та археологічного нагляду Управління збереження історичного середовища та охорони об'єктів культурної спадщини Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Азатьяном В.О. здійснено огляд частини об'єкта культурної спадщини на АДРЕСА_1, який є пам'яткою архітектури та історії місцевого значення.

За результатами вказаного огляду встановлено, що у частині приміщень підвалу та першого поверху функціонує заклад громадського харчування «ІНФОРМАЦІЯ_2». Приміщення фактично знаходяться у користуванні товариства з обмеженою відповідальністю «А.ЛО Менеджмент», тобто, приміщення передані власником у користування без погодження Департаменту, чим порушено пункт 5.2 охоронного договору. Роботи по реставрації та ремонту з пристосуванням під кафе вказаних нежитлових приміщень, в тому числі, монтаж труб системи вентиляції, які закріплені на дворовому фасаді будинку, здійснені без дозволу Департаменту, чим порушено пункт 12 охоронного договору. Також, Департамент не погоджував рекламу, розміщену над входом у заклад «ІНФОРМАЦІЯ_2», чим порушено пункт 7 охоронного договору.

З урахуванням викладеного, Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) складено акт про вчинення правопорушення від 24.11.2015 №97 та припис від 24.11.2015 №259/п, яким з метою усунення виявлених порушень від товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинг» вимагалось у десятиденний термін з дня отримання цього припису надати до Департаменту проектно-дозвільну документацію за вказаними порушеннями.

Також, на підставі результатів перевірки винесено постанову «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини» від 14.12.2015 №75-15, якою за недодержання вимог захисту, збереження, утримання, використання, реставрації пам'ятки, у тому числі тих вимог, які передбачені охоронним договором (пункти 5.2, 7 та 12) накладено на товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг» фінансові санкції у розмірі 51 000,00 грн.

Вважаючи вказані припис та постанову протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Нормативно-правовим актом, який регулює правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об'єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, є Закон України «Про охорону культурної спадщини».

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать: центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим; обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації; виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.

Таким органом, у відповідності до положень розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 29.11.2013 №2183, є Департамент культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Рішення (розпорядження, дозволи, приписи, постанови) органів охорони культурної спадщини, прийняті в межах їхньої компетенції, є обов'язковими для виконання юридичними і фізичними особами (частина шоста статті 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами частини першої статті 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить: здійснення контролю за виконанням цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини (пункт 1); видання розпоряджень та приписів щодо охорони пам'яток місцевого значення, припинення робіт на пам'ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених цим Законом дозволів або з відхиленням від них (пункт 14); застосування фінансових санкцій за порушення цього Закону (пункт 20).

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, усі власники пам'яток, щойно виявлених об'єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об'єкти зобов'язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

При передачі пам'ятки, щойно виявленого об'єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам'ятка, щойно виявлений об'єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам'ятки, щойно виявленого об'єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов'язків, що випливають із цього Закону (частина четверта статті 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Положеннями частини першої статті 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, фінансові санкції, зокрема, за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам'яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Фінансові санкції, передбачені статтею 44 цього Закону, накладаються керівником, заступниками керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, головою чи заступником голови обласної, районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, головою чи заступником голови відповідної місцевої ради після розгляду матеріалів, які засвідчують факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 44 цього Закону, особою, уповноваженою органом охорони культурної спадщини, складається акт. Керівник юридичної особи, стосовно якої складено акт, протягом трьох днів з моменту отримання акта може подати письмові пояснення до нього. Акт разом з іншими документами, що стосуються справи, у десятиденний термін з моменту складення акта надсилається посадовій особі, яка має право накладати фінансові санкції.

Рішення про накладення фінансових санкцій приймається протягом 10 днів після отримання документів, зазначених у частині другій цієї статті. Рішення про накладення фінансових санкцій оформлюється постановою, що надсилається юридичній особі, на яку накладено фінансові санкції (частини перша-третя статті 45 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, суд звертає увагу, що твердження позивача про порушення відповідачем під час прийняття оскаржуваних рішень вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Використання об'єктів культурної спадщини, у відповідності до положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» може здійснюватися як фізичними, так і юридичними особами, як для здійснення господарської діяльності, так і ні.

Відповідно, здійснення контролю за дотриманням законодавства про охорону культурної спадщини не є здійсненням заходів контролю у сфері господарської діяльності.

З урахуванням вищевикладеного, є підстави для висновку про те, що процедура контролю за дотриманням законодавства про охорону культурної спадщини у даному випадку здійснюється Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в порядку спеціального законодавства щодо охорони культурної спадщини і не є формою державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Відповідно, положення Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на спірні правовідносини сторін не розповсюджуються.

Щодо посилання позивача на порушення пункту 8 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, згідно з яким перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців контролюючими органами (крім Державної фіскальної служби України та Державної фінансової інспекції України) здійснюються протягом січня - червня 2015 року виключно з дозволу Кабінету Міністрів України або за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, то вказане обмеження в будь-якому випадку не поширюються на правовідносини сторін, оскільки акт огляду пам'ятки складено 23.11.2015, тобто поза межами визначеного термінового обмеження.

Водночас, за твердженням позивача, товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг» станом на момент проведення перевірки вже не був власником приміщення за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 370, 6 кв.м. у зв'язку з його відчуженням гр. ОСОБА_1 на підставі договору від 12.06.2014.

Як було зазначено вище, згідно з частиною першою статті 44 Закону України «Про охорону культурної спадщини» у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин, відповідний орган охорони культурної спадщини накладає на юридичну особу, яка є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, фінансові санкції, зокрема, за недодержання вимог щодо захисту, збереження, утримання, використання, реставрації, реабілітації пам'яток, у тому числі тих вимог, що передбачені охоронними договорами, умисне доведення їх до стану руйнації - у розмірі від тисячі до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу викладеного вбачається, що законодавством, яке діяло станом на момент виникнення спірних правовідносин, чітко визначено коло суб'єктів відповідальності за правопорушення, передбачені вказаною статтею, а саме: ними є власники або уповноважені ними органи чи замовники робіт.

У даному випадку порушення вимог законодавства, за яке відповідачем застосовано фінансові санкції до позивача постановою від 14.12.2015 №75-15 «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини», полягає у передачі приміщення в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «А.ЛО Менеджмент» без отриманого погодження Департаменту, проведення ремонтно-реставраційних робіт під кафе, в тому числі, монтаж труб системи вентиляції, які закріплені на дворовому фасаді будинку, без дозволу Департаменту, розміщення рекламного засобу без погодженого Департаментом дозволу.

Разом з тим, суд не може погодитися з обґрунтованістю оскаржуваної постанови з таких підстав.

Згідно з матеріалами справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтинг» станом на момент проведення досліджуваної перевірки вже не було власником нежилого приміщення (в літ. А), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 370, 6 кв.м., у зв'язку з його продажем гр. ОСОБА_1 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу нежилого приміщення від 12.06.2014 (реєстр. №4209), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (дата реєстрації права власності - 12.06.2014).

Таким чином, гр. ОСОБА_1 набув права власності на вказане нерухоме майно з 12.06.2014, а, відтак, останнє з цього дня вибуло з права власності позивача.

Отже, оскаржувана постанова винесена відповідачем щодо особи, яка не є власником або уповноваженим ним органом чи замовником робіт, як станом на час встановлення правопорушення, так і станом на час прийняття оскаржуваної постанови, що є підставою для визнання її протиправною та скасування. Вказане також стосується й припису Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.11.2015 №259/п щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг».

Крім того, суд звертає увагу, що у матеріалах справи міститься копія охоронного договору на пам'ятку культурної спадщини від 04.02.2015 №3115, укладеного між управлінням охорони культурної спадщини Київської міської державної адміністрації та гр. ОСОБА_1, як власником пам'ятки архітектури та історії місцевого значення - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1, літера А.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати припис Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.11.2015 №259/п щодо товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний консалтінг».

Визнати протиправною та скасувати постанову Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Про накладення фінансових санкцій за порушення законодавства України у сфері охорони культурної спадщини» від 14.12.2015 №75-15.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.