Справа № 809/137/16
Суддя: Каралюс Володимир Маріянович
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2016 року Справа № 876/3536/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Каралюса В.М.,

суддів: Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участі секретаря судового засідання Керод Х.І.,

та за участі осіб:

від позивача - Чежегова Є.М.,

від третьої особи - Мельника Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Івано-Франківський арматурний завод» до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державна фіскальна служба України про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство «Івано - Франківський

арматурний завод» звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в якому просив визнати протиправним і скасувати наказ №148 від 02.02.2016 року в частині пункту 38 Додатку наказу щодо застосування до позивача спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України № 148 від 02.02.2016 року в частині застосування спеціальної санкції - режим індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» (пункт 38 Додатку наказу).

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, його оскаржив відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на те, що оскаржувану постанову винесено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить таку скасувати та прийняти нову, якою в позові відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що у зв'язку з тим, що подання ДФС від 13.01.2016 № 270/5/99-99-22-05-02-16 щодо застосування спеціальної санкції до ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод», яке стало підставою для прийняття оскаржуваного наказу, за формою та змістом відповідало частині третій статті 37 Закону, у Мінекономрозвитку не було передбачених законодавством підстав для незастосування до ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, що взяли участь у справі, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі подання Державної фіскальної служби України № 270/5/99-99-22-05-02-16 від 13.01.2016 року Міністерством економічного розвитку і торгівлі України прийнято наказ № 148 від 02.02.2016 року "Про застосування спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності - до суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод».

Підставою для внесення подання Державною фіскальною службою України слугували акт перевірки ДПІ у м. Івано-Франківську № 4021/09-15-22-05-01/00218271 від 21.10.2015 року "Про результати позапланової виїзної документальної перевірки дотримання вимог валютного законодавства України при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності та оподаткування у сфері ЗЕД ПАТ Івано-Франківський арматурний завод" за період з 01.10.2014 року по 31.08.2015 року" та податкове повідомлення-рішення форми "У" № від 06.11.2015 року, складене ДПІ за наслідками перевірки.

Нараховуючи суму податкового зобов'язання, ДПІ в податковому повідомленні-рішенні посилається на порушення ПАТ Івано-Франківський арматурний завод" статтей 1, 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті". Не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням, позивач 21.12.2015 року оскаржив його до суду.

У висновку акта перевірки відображено порушення ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод" статті 1 ЗУ "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" при здійсненні імпортних операцій з нерезидентами: фірмою ОАО "Атоменергомаш" (юридична адреса: 119017, м. Москва, Велика ординка, буд. 24) по контракту № 212/21/2013 від 22.08.2013 року; Фірмою ООО "Арматом-М" (юридична адреса: 101000, м. Москва, Кривоколенний переулок, буд. 212) по контракту № 02-314 від 09.04.2014 року.

А відповідно до статті 4 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", порушення резидентами строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки (вартості недоплаченого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості.

Відповідно до абзацу 1 пункту 56.18. статті 56 Податкового кодексу України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов'язання у будь-який момент після отримання такого рішення.

Згідно абзацу 4 пункту 56.18. статті 56 Податкового кодексу України, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов'язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

При цьому, незважаючи на вищезазначені положення Податкового кодексу України, 13.01.2016 року Державна фіскальна служба України внесла відповідачу подання № 270/5/99-99-22-05-02-16 про застосування до позивача спеціальної санкції - тимчасове зупинення його зовнішньоекономічної діяльності.

Подання Державної фіскальної служби України № 270/5/99-99-22-05-02-16 від 13.01.2016 року відповідачу внесено під час оскарження позивачем в судовому порядку податкового повідомлення-рішення форми "У" № від 06.11.2015 року, тобто коли вказане податкове повідомлення-рішення не визнано правомірним, а визначене ним зобов'язання вважається неузгодженим.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" за порушення цього або пов'язаних з ним законів України до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності або іноземних суб'єктів господарської діяльності можуть бути застосовані такі спеціальні санкції: застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності та іноземних суб'єктів господарської діяльності індивідуального режиму ліцензування у випадках порушення такими суб'єктами цього Закону та/або пов'язаних з ним законів України, що встановлюють певні заборони, обмеження або порядок здійснення зовнішньоекономічних операцій.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади з питань економічної політики.

За змістом частина 3, 4 статті 217 Господарського кодексу України, за порушення суб'єктами господарювання правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції, які застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 239 Господарського кодексу України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб'єктів господарювання такі адміністративно-господарські санкції як, зокрема, застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом.

Таким чином, санкція, застосована відповідачем у спірних правовідносинах, а саме індивідуальний режим ліцензування, є адміністративно-господарською санкцією.

Згідно з частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Таким чином, застосування адміністративно-господарських санкцій має відбуватись з урахуванням правил, передбачених, зокрема,Господарським кодексом України.

За приписами частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Направлене відповідачу подання ДФС України не містило достатніх даних для обґрунтованого висновку про вчинене позивачем правопорушення у сфері господарювання, що підтверджується постановою Івано-Франківського міського суду від 22.01.2016 року у справі № 344/16849/15-п та тим, що ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод" податкове повідомлення-рішення форми "У" № від 06.11.2015 року оскаржено до суду.

В ході розгляду справи № 344/16849/15-п встановлено, що ОСОБА_4, будучи службовою особою ПАТ "Івано-Франківський арматурний завод" вживав необхідних заходів щодо виконання вимог частини 1 статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Відтак безпідставним є твердження відповідача, що у зв'язку з надходженням до Мінекономрозвитку подання ДФС України, яке за формою та змістом відповідало вимогам частини 3 статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" (надалі - Закон), у Мінекономрозвитку не було правових підстав не застосовувати спеціальної санкції - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності до позивача, оскільки з урахуванням Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та статті 218 Господарського кодексу України, підставою для застосування санкцій є саме правопорушення, а не наявність відповідного подання.

Відповідно до частини 3 статті 37 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" та пунктів 4.2, 4.4 Положення про порядок застосування до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності України та іноземних суб'єктів господарської діяльності спеціальних санкцій, передбачених "Про зовнішньоекономічну діяльність" (надалі - Положення) подання щодо застосування спеціальних санкцій до суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності - індивідуального режиму ліцензування зовнішньоекономічної діяльності або тимчасового зупинення зовнішньоекономічної діяльності повинні містити інформацію: найменування та реквізити суб'єкта зовнішньоекономічної діяльності (для іноземних суб'єктів господарювання мовою країни їхнього місцезнаходження), найменування та реквізити контрагента, при виконанні контракту з яким порушено законодавство; відомості про зміст порушення з посиланням на конкретні положення законодавства України, іншу доцільну інформацію. У поданні повинна міститись пропозиція щодо виду санкції, яку пропонується застосувати.

Якщо в отриманих поданнях зазначену інформацію повністю не відображено та відсутня в них інформація не перебуває в розпорядженні Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, то Міністерство економічного розвитку і торгівлі України робить запит до ініціатора подання або до інших органів державного управління та валютного контролю, суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, щодо яких є подання про застосування спеціальних санкцій, щодо уточнення інформації про суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності.

У разі наявності в Міністерстві інших матеріалів (інформації) щодо діяльності суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, до яких пропонується застосувати (скасувати, змінити вид, тимчасового зупинення дії) санкції, то ці матеріали долучаються до матеріалів про застосування (скасування, зміну виду, тимчасового зупинення дії) санкцій і розглядаються разом з поданням при прийнятті остаточного рішення.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач по справі, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, як орган уповноважений застосовувати спеціальні санкції, видало оскаржуваний наказ необгрунтовано, на підставі подання ДФС України, в якому наведена недостовірна інформація щодо наявності порушення ПАТ «Івано-Франківський арматурний завод» та підставно задовольнив заявлені позовні вимоги про скасування наказу відповідача в частині застосування спеціальної санкції - режиму індивідуального ліцензування зовнішньоекономічної діяльності позивача.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року у справі № 809/137/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.М. Каралюс

суддя В.С. Затолочний

суддя З.М. Матковська

повний текст ухвали виготовлений 05.07.2016