Справа № 335/6003/16-а
Суддя: Воробйов А. В.
Дата ухвалення: 2016-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1Справа № 335/6003/16-а 2-а/335/178/2016

17 червня 2016 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Зубович А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
26.05.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначає, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . В період з 01.07.1977 року по 15.02.1993 року проходив військову службу в лавах СРСР, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (запис 1-2). Таким чином 11 серпня 2005 року йому виповнилося 45 років.
На час звільнення зi служби його вислуга склала більш, ніж 12 років та 6 місяців, а саме 15 років, без врахування місяців та днів, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . З урахуванням його строку служби 15 років та відпрацьованого після звільнення трудового стажу станом на 11.08.2005 року загальний трудовий стаж складає більш, ніж 25 календарних років.
В редакції, Закону від 04.07.2002 року, яка діяла до 29.04.2006 року п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон), було встановлено, що військовослужбовці звільнені зi служби незалежно від підстав та часу звільнення i досягли 45-рiчного віку мають загальний трудовий стаж 25 років i більше, з яких не менше 12 календарних років i 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрiшнix справ, мають право на пенсію за цим Законом.
Тобто, як зазначає позивач, оскільки на час звільнення зі служби його вислуга склала більше 12 років і 6 місяців, загальний трудовий стаж склав більше 25 років, а на день чинності норми Закону йому виповнилось 45 років, він відповідно до п. «б» ст. 12 Закону повинен був отримувати пенсію починаючи з 12 серпня 2005 року (наступним за датою народження днем).
З питання призначення пенсії позивач звернувся з заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 08.02.2016 року.
Листом від 22.02.2016 року № 134/н-9 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зазначили, що заяви про призначення пенсії за вислугою років подаються до головних управлінь Пенсійного фонду України через уповноважені структурні підрозділи міністерств (відомств), з яких звільнені військовослужбовці.
24.02.2016 року позивач звернувся з заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , як до регіонального уповноваженого органу Міністерства Оборони України, в якій просив направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішні справ» в редакції на 19.07.2002 року.
Листом від 29.02.2016 року № 482/С позивачу відмовлено в направленні всіх необхідних документів до ГУПФУ в Запорізькій області у зв`язку з тим, що згідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» від 04.04.2006 року, він має лише 15 років вислуги у календарному обчисленні та на момент звільнення йому не виповнилося 45 років.
Не погодившись із відповіддю ГУПФУ в Запорізькій області від 22.02.2016 року № 134/н-9 та відповіддю ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.02.2016 року № 482/С, позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив зобов`язати ГУПФУ в Запорізькій області призначити та виплатити пенсію за вислугою років у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» в редакції на 19.07.2002 року, починаючи з 22.02.2013 року.
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2016 року по справі № 335/3630/16-а адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково. Визнано бездіяльність ГУПФУ в Запорізькій області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.02.2016 року про призначення пенсії неправомірної; зобов`язано ГУПФУ в Запорізькій області розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2016 року про призначення пенсії відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ» в редакції на 19.07.2002 року; у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ГУПФУ в Запорізькій області про зобов`язання призначити пенсію відмовлено.
28.04.2016 року позивач звернувся до ГУПФУ в Запорізькій області з заявою про виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2016 року.
17.05.2016 року ГУПФУ в Запорізькій області надали відповідь № 425/Н-9, яка є аналогічною до відповіді ГУПФУ від 29.02.2016 року № 482/С, тобто позивачеві знову потрібно звернутися з необхідними документами до ЗОВК, проте позивач зазначив, що вже звертався до ЗОВК, з проханням підготувати та надати йому відповідну довідку (витяг із послужного списку особової справи) про проходження ним служби з урахуванням строкової військової служби в лавах СРСР та проханням підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області всі документи, необхідні для призначення пенсії з 22.02.2005 року у відповідності до п. б ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» в редакції від 04.07.2002 року, але отримав відмову.
Посилаючись на те, що із даним рішенням не згоден, ОСОБА_1 , просив суд визнати протиправними дії ЗОВК в частині не надання всіх необхідних документів до ГУПФУ в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років; зобов`язати ЗОВК направити до ГУПФУ в Запорізькій області всі необхідні документи для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» в редакції на 19.07.2002 року, починаючи з 22.02.2013 року; зобов`язати ГУПФУ в Запорізькій області призначити та виплатити пенсію за вислугою років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» в редакції на 19.07.2002 року, починаючи з 22.02.2013 року.
У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.
Згідно п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідачами подано заперечення проти позову, у якій вони просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, надані суду заперечення, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином 11 серпня 2005 року йому дійсно виповнилось 45 років. На час звільнення зi служби його вислуга склала більш, ніж 12 років та 6 місяців, а саме 15 років, без врахування місяців та днів, що підтверджується записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 . З урахуванням його строку служби 15 років та відпрацьованого після звільнення трудового стажу станом на 11.08.2005 року загальний трудовий стаж складає більш, ніж 25 календарних років, що підтверджено записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
08.02.2016року позивач звернувся до ГУПФУ в Запорізькій області з відповідною заявою про призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням вислуги років та трудового стажу, але в задоволенні вказаної заяви Відповідач листом від 22.02.2016 року № 134/н-9 відмовив йому у зв`язку з тим, що згідно із новою редакцією Закону він мав би право на пенсію, якби йому на день звільнення зі служби виповнилося 45 років.
Зазначені факти сторонами визнаються і не оспорюються, а тому, на підставі ч.3 ст.72 КАС України ці обставини судом вважаються такими, що не підлягають доказуванню.
Україна є правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, закони приймаються на її основі і повинні відповідати їй. Конституція України гарантує впевненість громадян у тому, що їхнє теперішнє становище не буде погіршено прийняттям нового закону чи іншого нормативно-правового акта; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є її головним обов`язком (статті 1, 3 Конституції України). При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України), усі люди є рівні у своїх правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень прав і свобод громадян за будь-якими ознаками (стаття 21, частина перша статті 24 Основного Закону України).
Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року N 8-рп/2005).
Відповідно до статті 1 Закону України від 9 квітня 1992 року N 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом за наявності встановленої ним вислуги на військовій службі та службі в органах внутрішніх справ, мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Редакція пункту "б" статті 12 Закону N 2262-XII протягом дії цього закону змінювалась, міняючи при цьому умови і підстави виникнення права на пенсію за вислугу років, зокрема, умову призначення пенсії - досягнення 45-річного віку на час звільнення зі служби. У певний час існували положення статті, за якими військовослужбовець (прирівняні до них особи) міг звільнитися зі служби і раніше, але при досягненні ним 45-річного віку йому могла бути призначена пенсія за вислугу років за наявності трудового стажу 25 років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить вислуга в органах внутрішніх справ та на військовій службі.
Так, пункт "б" ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" в редакції Закону від 4 лютого 1994 року передбачав право на пенсію за вислугу років осіб офіцерського складу та осіб середнього, старшого і вищого складу органів внутрішніх справ, які звільнені зі служби за віком, у зв`язку із хворобою, скороченням штатів або обмеженим станом здоров`я і які на день звільнення досягли 45-річного віку та мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ.
Проте, в редакції п. "б" ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб від 4 липня 2002 року умова досягнення 45-річного віку та наявності загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ саме на день звільнення, була замінена словами "незалежно від підстав та часу звільнення".
Тобто після набрання чинності зазначеного Закону в редакції від 4 липня 2002 року умова досягнення 45-річного віку та наявності загального трудового стажу 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ саме на день звільнення відпала та братися до уваги не може.
Крім того, у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.04.05 року № 4 «Про окремі питання застосування судами України законодавства про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» роз`яснено, що може бути призначена пенсія військовослужбовцям раніше звільненим зі служби за умов встановлених пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури тощо [Рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року N 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року N 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій (далі - Рішення N 5-рп/2002)]. Отже, для окремих категорій осіб передбачено особливий порядок пенсійного забезпечення з урахуванням їх правового статусу, професійних обов`язків, підвищених вимог до дисципліни, обмежень та інших особливостей, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, що й зумовило встановлення додаткових гарантій соціального забезпечення таких осіб. Обмеження цих гарантій не відповідає статтям 3, 22, 48 Конституції України. Тому право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України, є таким, що не підлягає звуженню або обмеженню згідно з вимогами статей 22 та 64 Конституції України.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Саме до цього зводяться правові висновки, висловлені Судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2015 року у справі № 21-630а14, в постанові від 06 лютого 2012 року у справі № 21-322а11 та в постанові від 25 вересня 2012 року у справі № 21-230а12 (рішення № 42905865, 23740249 та № 27362826 відповідно у Єдиному державному реєстрі судових рішень), ухвалених за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносин.
Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй (п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»).
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 Положення про Пенсійний фонд України (затверджено Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 384/2011), Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.
Таким чином, починаючи з 6 серпня 2002 р. до внесення 04 квітня 2006 року змін до закону, незалежно від підстав та часу звільнення, військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію згідно із Законом N 2262-XII, може бути призначена пенсія за вислугу років, за умови, що цим особам виповнилося 45 років і що вони мають загальний трудовий стаж 25 років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить вислуга в органах внутрішніх справ та на військовій службі.
Відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» який діяв на день виникнення права на пенсію, за загальний трудовий стаж 25 років призначається пенсія в розмірі 50 процентів i за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення.
З огляду на викладене, особи, які звертаються (незалежно від часу) за призначенням пенсії за вислугою років, на підставах передбачених пунктом «б» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб», яким в період з 04 липня 2002 року по 29 квітня 2006 року виповнилось 45 років та наявний загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, мають право на призначення такого виду пенсії незалежно від підстав та часу звільнення зі служби.
Враховуючи те, що у період дії Закону України „Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в редакції від 04.07.2002 року, позивач досяг 45-річного віку, має загальний трудовий стаж понад 25 років, з яких вислуга в органах внутрішніх справ становить більше 12 років і 6 місяців (без врахування днів), суд приходить до висновку, що він має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "б" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відтак, з урахуванням, положень статей 21, 22, 24 та 64 Конституції України Головне Управління пенсійного фонду України в Запорізькій області повинно призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб».
Стосовно строку, з якого має бути призначена та виплачена пенсія, в даних правовідносинах мають застосовуватись спеціальні норми закону. Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб» в редакції станом на 04.07.2002 року, пенсія за минулий час при несвоєчасному зверненні призначається з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Таким чином, позов має бути задоволено з 01.02.2015 року.
Керуючись ст. ст. 11, 17, 71, 86, 183-2 КАС України, ст.ст. 19, 22 Конституції України, постановою ВСУ від 06 лютого 2012 року у справі № 21-322а11, Законом України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії ЗОВК в частині не надання всіх необхідних документів до ГУПФУ в Запорізькій області для призначення пенсії за вислугою років.
Зобов`язати Запорізький обласний військовий комісаріат направити до Головного управління Пенсійного фонду України всі необхідні документи для призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_1 відповідно до п. «б» ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ в редакції на 19.07.2002 року починаючи з 01.02.2015 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до п. «б» ст. 12 Закону України „Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького i рядового складу, органів внутрiшнix справ та деяких інших осіб, в редакції від 19.07.2002 року, починаючи з 01.02.2015 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) грн. 20 коп.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, складеної у повному обсязі шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя: А.В. Воробйов