Справа № 0707/10350/2012 2-а/303/15/14
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 р. Справа № 876/9234/14

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

участю секретаря Гользбергер А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, треті особи - ГУ Держкомзему в Закарпатській області, міськрайонне управління у місті Мукачево і Мукачівському районі, ОСОБА_1 про визнання протиправними дії органу місцевого самоврядування та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_2 29.11.2012року звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з адміністративним позовом до Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - міськрайонне управління у місті Мукачево і Мукачівському районі ГУ Держкомзему в Закарпатській області, ОСОБА_1 про визнання протиправними дії органу місцевого самоврядування та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивує тим, що їй стало відомо про існування рішення 3 сесії 5 скликання від 19 травня 2010 року «Про передачу у власність земельної ділянки», згідно якого ОСОБА_1, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1 та передано у власність земельну ділянку площею 0,2876 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою. В подальшому їй стало відомо, що Івановецькою сільською радою було також прийнято наступне рішення на 3 сесії 6 скликання від 21 грудня 2010 року «Про встановлення меж» в інтересах ОСОБА_1 Івановецька сільська рада, приймаючи дані рішення порушила порядок, визначений у таких випадках, зокрема сільська рада приховала факт, що фактично на момент прийняття рішень були відсутні акти погодження земельних меж суміжних ділянок. Також не було враховано факт існування іншого акту погодження меж суміжних земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та підписаний останньою. Відповідач - Івановецька сільська рада порушила положення як щодо сумарної площі земельних ділянок, при виділенні їх ОСОБА_1 у власність, так і щодо встановлення їх меж в натурі, оскільки виділені раніше (2009 р.) земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із зазначеними у земельних документах їх відповідних меж не дозволяють виділити виділену у ньому площу та відповідно встановити межі цієї ділянки без порушення фактично діючих меж інших земельних ділянок. За таких обставин сільська рада, приймаючи оскаржувані рішення не виконала ряд необхідних земельних процедур, що мали передувати для кінцевої підготовки рішення, прийняла до уваги лише заяву ОСОБА_1 без погодження такої земельної ділянки з її сусідами.

Оскаржуваною постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2014 року позовну заяву - задоволено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує, тим, що рішення Івановецької сільської ради прийняте на 3 сесії 5 скликання від 19 травня 2010 року «Про передачу у власність земельної ділянки», згідно якого ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1 та передано у власність земельну ділянку площею 0,2876 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою є законним і підстав для його скасування немає. Також немає підстав для скасування рішення 3 сесії 6 скликання від 21 грудня 2010 року «Про встановлення меж».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що У відповідності до п. «г» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом : визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно приписів ч.1, 5 ст.158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, у разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до ч.2 ст.159 ЗК України, земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин.

Згідно ст.160 ЗК України, сторони, які беруть участь у земельному спорі, мають право знайомитися з матеріалами щодо цього спору, робити з них виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушувати клопотання, давати усні і письмові пояснення, заперечувати проти клопотань та доказів іншої сторони, одержувати копію рішення щодо земельного спору, і, у разі незгоди з цим рішенням, оскаржувати його.

Статтею 198 ЗК України визначено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: а) геодезичне встановлення меж земельної ділянки; б) погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; в) відновлення меж земельної ділянки на місцевості; г) встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; ґ) виготовлення кадастрового плану.

Дана обставина підтверджує, що вищевказані оспорювані рішення сесій Івановецької сільської ради були ухвалені з порушеннями вимог ст.ст.159, 160, 198 Земельного кодексу України і порушують права та інтереси позивача ОСОБА_2

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, частково відповідають нормам матеріального права.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням 3 сесії 5 скликання від 19 травня 2010 року «Про передачу у власність земельної ділянки» ОСОБА_1, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 передано у власність земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1 та передано у власність земельну ділянку площею 0,2876 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою.

Рішенням 3 сесії 6 скликання Івановецької сільської ради від 21 грудня 2010 року № 32 «Про встановлення меж» встановлено межі земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка передається у власність ОСОБА_1 в АДРЕСА_1, згідно зйомки проведеної ДП «Закарпатгеодезцентр», яка підтверджується планово-картографічними матеріалами 1962 року.

Встановлено, і цей факт визнано представником відповідача, що позивач ОСОБА_2, яка є зацікавленою особою - суміжним землекористувачем, не була повідомленою про розгляд і не була присутньою при розгляді на 3 сесії 5 скликання Івановецької сільської ради 19 травня 2010 року питання про передачу у власність земельної ділянки ОСОБА_1 у частині, згідно якого ОСОБА_1, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_1 та передано у власність земельну ділянку площею 0,2876 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою. Також позивач не була повідомленою про розгляд і не була присутньою при розгляді на 3 сесії 6 скликання Івановецької сільської ради 21 грудня 2010 року питання про встановлення меж земельної ділянки, яка передається у власність ОСОБА_1 Вказані питання були розглянуті без повідомлення і участі позивача. Акту погодження меж земельної ділянки позивач не підписувала.

Крім того, колегія судів з'ясовано, що рішенням 35 сесії 5 скликання Івановецької сільської ради від 19.05.2010 року про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки та державні акти серії ЯЛ № 424466 від 10.11.2011 року та серії ЯЛ № 424467 від 10.11.2011 року.

Згідно із п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

В той же час, відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Справою адміністративної юрисдикції може бути спір, який виник між кількома суб'єктами стосовно їхніх прав та обов'язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб'єкта, а цей суб'єкт відповідно зобов'язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта. Єдиною ознакою суб'єкта владних повноважень є здійснення ним владних управлінських функцій і при цьому ці функції повинні здійснюватись ним саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

З висловленої позиції позивача в обґрунтування позивних вимог, з пояснень сторін, досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що існує спір щодо правомірності набуття права власності на спірні земельні ділянки та, як наслідок відновлення порушеного права власності позивача.

Тобто предмет спору в даній справі безпосередньо пов'язаний із реалізацією права власності на землю, в тому числі відновлення порушеного права позивача. Отже, такий спір є спором про право і повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства, що в свою чергу виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо її не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З'ясувавши думку учасників процесу, оглянувши матеріали справи та враховуючи вищенаведене , суд вважає , що справу за позовом ОСОБА_2 до Івановецької сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, треті особи - ГУ Держкомзему в Закарпатській області, міськрайонне управління у місті Мукачево і Мукачівському районі, ОСОБА_1 про визнання протиправними дії органу місцевого самоврядування та скасування рішення, слід розглядати в порядку цивільного судочинства України, а провадження у даній справі слід закрити.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 зазначеного Кодексу справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вказав, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

З матеріалів справи слідує, що в процесі розгляду третя особа, підтвердили наявність у них державних актів на право власності на земельні ділянки, видані на підставі оскаржуваних рішень, та їх державну реєстрацію.

Відтак, колегія суддів зазначає, що оскаржувані рішення, які є актами індивідуальної дії, вичерпали свою юридичну силу після їх реалізації, а саме: після одержання власниками земельної ділянки документів, що посвідчують право власності та його державної реєстрації.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що після оформлення відповідно до чинного законодавства права власності на земельну ділянку виник спір про право цивільне, а відтак і захищати свої права та інтереси особи повинні у способи, визначені у статтях 152 ЗК та 16 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 01.10.2013 року у справі № 21-228а13.

Частиною 1 ст. 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А згідно з частиною 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і провадження у справі закривається з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2014 року у справі № 2-а/303/15/14 - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду у порядку адміністративного судочинства протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.В. Ніколін

Судді О.М. Гінда

В.Я. Качмар