Справа № 289/922/16-а
Суддя: Сіренко Н. С.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/289/64/16
Справа №289/922/16-а
Рядок статистичного звіту 3
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016 року м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Сіренко Н.С.,

за участі секретаря - Галькевич Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області про визнання неправомірними рішення суб'єкта владних повноважень про припинення виплати пенсії та зобов'язання провести нарахування та виплату пенсії за віком,

ВСТАНОВИВ:

09.06.2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Радомишль Житомирської області (далі - УПФУ) як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 07.04.2014 по довічно, однак, 01.04.2015 виплату пенсії їй було припинено, як пенсіонеру, що працює на посаді в органі місцевого самоврядування, у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015.

Позивач не погоджується з такими діями УПФУ, оскільки вона не працює на постійній основі в органі місцевого самоврядування, а працює за цивільно-правовою угодою.

Однак, листом від 28.03.2016 УПФУ у поновленні виплати пенсії їй було відмовлено з посиланням на те, що оскільки позивач перебуває на службі в органах місцевого самоврядування (незалежно від умов, за яких прийнято на таку службу) виплату їй пенсії з 01.04.2015 припинено.

Посилаючись на ці обставини, позивач просить суд зобов'язати відповідача провести нарахування і виплату пенсії, відновити виплату раніше призначеної пенсії 01.04.2015, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та проводити її нарахування в повному обсязі в подальшому.

Відповідач надіслав 22.06.2016 свої заперечення проти позову, відповідно до яких просить відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі, так як відповідно до ч. 7 ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» тимчасово з 01.04.2015 по 31.12.2015 та в 2016 році посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються, вказав, що позивач працювала в Раковицькій сільській раді на підставі цивільно-правової угоди та фактично виконувала обов'язки посадової особи органів місцевого самоврядування, тому на неї поширюються норми Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», тому вважає, що підстави для виплати позивачеві пенсії в зазначений період відсутні, тому її вимоги є безпідставними.

В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач надіслав до суду телефонограму, в якій просить розглянути справу без участі його представника, проти задоволення заявлених вимог заперечує.

Таким чином, у відповідності до ч. 4 ст. 122 КАС України, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Із змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них та їхніх сімей.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що позивач по справі - ОСОБА_1, є пенсіонером за віком з 07.04.2014 та перебуває на обліку в УПФ України в Радомишльському районі (а.с.7).

З'ясовано також, що з 23.08.2008 по 31.03.2015 вона працювала головним бухгалтером Раковицької сільської ради, а 31.03.2015 - звільнена з посади у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.24).

Разом з тим, 01.04.2015 року між ОСОБА_1 та Раковицькою сільською радою було укладено цивільно-правовий договір, відповідно до якого вона, як виконавець, зобов'язалася надати послуги Раковицькій сільській раді, як замовнику, по організації та веденню бухгалтерського та податкового обліку, а замовник зобов'язався приймати та оплачувати дані послуги, строк дії договору з 01.04.2015 до 31.10.2015. 01.11.2015 між ОСОБА_1 та Раковицькою сільською радою було укладено аналогічну угоду, строк дії якої до 31.03.2016, копії вказаних угод знаходяться в матеріалах справи (а.с.8-9).

Отже, судом встановлено, що позивач в період з 01.04.2015 по 31.03.2016 виконувала роботи щодо обліку фінансово-господарської діяльності Раковицької сільської ради за цивільно-правовими угодами, проте, вона не перебувала на службі в органах місцевого самоврядування та не була посадовою особою органу місцевого самоврядування, тобто, на неї не поширюються встановлені в ч. 7 ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" обмеження щодо тимчасового припинення виплати пенсії у період з 01.04.2015 по 31.12.2015 та у 2016 році.

В той же час листом УПФ України в Радомишльському районі позивачеві повідомлено, що, виконуючи роботу по організації та веденню бухгалтерського обліку Раковицької сільської ради згідно цивільно-правового договору ОСОБА_1 є посадовою особою органів місцевого самоврядування, на яку поширюються норми Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (а.с.7,11).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно ст. 2 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір, укладений підприємством з фізичною особою на виконання одноразових робіт, є цивільно-правовою угодою. Відносини між підприємством і фізичною особою регулюються Цивільним кодексом, але фізична особа не є працівником підприємства. За договором цивільно-правового характеру фізична особа може виконувати роботи та надавати послуги.

Особливою відмінністю цивільно-правових угод від служби в органах місцевого самоврядування є чітко визначений строк на відміну від діяльності на постійній основі. Крім того, при укладенні цивільно-правової угоди виконавець зобов'язується виконати роботу (надати послугу) визначеного угодою характеру і не займає посади в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

З огляду на вимоги чинного законодавства, відмінністю договорів цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що цивільно-правові угоди регламентуються Цивільним кодексом України, а трудові договори регулюються Кодексом законів про працю України. Також, за зобов'язаннями, які виникають із цивільно-правових угод не заноситься запис до трудової книжки про прийняття на роботу.

Статті 21-24 Конституції України передбачають, що всі люди є вільні і рівні у своїх правах, які гарантуються Конституцією і не можуть бути скасовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Крім того, статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 14 Конвенції визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до статті 18 Конвенції обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.

Враховуючи викладене, суд вважає, що діями відповідача безпосередньо порушено право позивача на соціальний захист, гарантоване Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Вирішуючи вимоги позивача в частині зобов'язання відповідача нараховувати та проводити виплату на користь позивача нарахованої пенсії в подальшому, суд виходить з норми ч. 1 ст. 6 КАС України, відповідно до якої особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією, чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Враховуючи той факт, що зазначені обставини ще не настали та спір з цього приводу між сторонами відсутній, суд приходить до висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні цієї частини заявлених вимог.

Із врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області, щодо припинення виплати пенсії з 01.04.2015 року обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.8-9,11,183-2 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області про визнання неправомірними рішення суб'єкта владних повноважень про припинення виплати пенсії та зобов'язання провести нарахування та виплату пенсії за віком задовольнити частково.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області провести нарахування і виплату пенсії за віком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.04.2015 з врахуванням частково виплачених коштів.

Допустити до негайного виконання постанову в межах суми стягнення за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 КАС України.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Постанова може бути оскаржена сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Радомишльський районний суд Житомирської області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сіренко Н. С.