Справа № 826/4687/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2016 року 826/4687/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Виноградова О.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 - голови Окружного адміністративного суду міста Києва до Головного Управління Служби Безпеки України в м. Києві та Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

23 березня 2016 р. ОСОБА_1 (голова Окружного адміністративного суду міста Києва) (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 26 лютого 2015 р. про скасування йому допуску до державної таємниці;

- зобов'язання відповідача в порядку, визначеному ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 р. № 3855-XII (далі - Закон № 3855-XII) та п. 80 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях та визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 р. № 939 (далі - Порядок № 939), розглянути заяву позивача від 26 лютого 2015 р. про скасування йому допуску до державної таємниці;

- зобов'язати відповідача в порядку, визначеному ч. 3 ст. 26 Закону № 3855-XII та п. 80 Порядку № 939 прийняти рішення про скасування позивачу допуску до державної таємниці за його заявою від 26 лютого 2015 р. (а.с. 4-7, 171-172).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 7 квітня 2016 р. дану адміністративну справу передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду (а.с. 58-59).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, яка полягала у неприйнятті ним рішення про скасування допуску до державної таємниці за відповідною заявою позивача від 26 лютого 2015 р. (далі - заява від 26 лютого 2015 р.) у строк, встановлений ч. 3 ст. 26 Закону № 3855-XII та п. 80 Порядку № 939 (а.с. 4-7, 171-172).

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у його задоволенні просив відмовити посилаючись на те, що у відповідача не було підстав для задоволення заяви від 26 лютого 2015 р., оскільки станом на дату її подачі (3 березня 2015 р.) допуск позивача до державної таємниці вже було скасовано за іншою правовою підставою.

Крім того, стверджує, що позивач обмежений у праві вимагати скасування йому допуску до державної таємниці, оскільки обіймає адміністративну посаду голови місцевого адміністративного суду, якому Службою безпеки видано спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею (а.с. 155-158).

Керуючись ч. 4 ст. 122 КАС України за клопотаннями сторін суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

24 червня 2016 р., під час розгляду справи в порядку письмового провадження, відповідачем було подано заяву-клопотання про зобов'язання позивача сплатити судовий збір та про застосування до позовних вимог наслідків пропуску строку звернення до адміністративного суду (вх. 10322/16) (а.с. 167-170).

30 червня 2016 р. позивачем було подано додаткові пояснення до адміністративного позову та відзив на заяву-клопотання відповідача (а.с. 171-175).

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Наказом Голови Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2010 р. № 336 «Про надання допуску до державної таємниці ОСОБА_1» позивачу було надано допуск до державної таємниці за другою формою та доступ до секретної інформації в обсязі, необхідному для своєчасного і якісного виконання службових обов'язків (висновок заступника начальника УСБ України у м. Києві від 8 листопада 2010 р. № 6/1292) (далі - наказ № 336) (а.с. 137).

26 лютого 2015 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про скасування йому допуску до державної таємниці, наданого наказом № 336, з метою унеможливлення впливу з приводу діяльності очолюваного ним суду з боку суб'єктів владних повноважень, яка була отримана відповідачем 3 березня 2015 р. (а.с. 55).

Враховуючи, що станом на 23 березня 2016 р. відповідачем не було прийнято рішення за заявою позивача від 26 лютого 2016 р., останній звернувся з даним позовом до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV (далі - Закон № 3477-IV), Законом № 3855-XII та Порядком № 939.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави та застосовується цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 17 Закону № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Як убачається зі ст. 1 Закону № 3855-XII, у цій нормі дано визначення таких термінів:

державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою;

допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації;

доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 Закону № 3855-XII та п. 80 Порядку № 939, на прохання громадянина, його допуск до державної таємниці скасовується протягом трьох днів з часу звернення з приводу скасування допуску.

Водночас, суд зазначає, що Порядок № 939 має гриф обмеження доступу "Для службового користування" (а.с. 147-149).

У зв'язку з цим відповідачем не було надано суду повний текст цього Порядку, а отже, суд був змушений користуватися текстом п. 80 Порядку № 939, у редакції, процитованій відповідачем у його письмовому клопотанні (вх. від 9 червеня 2016 р. 9450/16) (а.с. 124-125).

Наявні матеріали справи свідчать про таке.

Як вже зазначалося, 26 лютого 2015 р. позивачем було подано до відповідача заяву про скасування допуску до державної таємниці у зв'язку з його бажанням унеможливити вплив на нього з приводу діяльності суду з боку суб'єктів владних повноважень, яка містила вимогу щодо розгляду цього питання в порядку, визначеному п. 80 Порядку № 939 (а.с. 55).

6 березня 2015 р. відповідачем на ім'я заступника голови Окружного адміністративного суду м. Києва було направлено лист вих. № 51/17/13-255/24 «Щодо скасування допуску до державної таємниці ОСОБА_1», яким названу посадову особу було повідомлено, що заяву позивача від 26 лютого 2015 р. не може бути задоволено, оскільки вона надійшла до відповідача 3 березня 2015 р., тобто, після того, як цей допуск вже було скасовано 27 лютого 2015 р. (а.с. 111).

9 грудня 2015 р. заступник голови Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся до відповідача з листом вих. № 83дск з проханням терміново розглянути заяву позивача від 26 лютого 2015 р. (а.с. 9-10).

31 грудня 2015 р. відповідач направив на ім'я названої посадової особи лист вих. № 51/6-66231, в якому просив надіслати на адресу відповідача власноручну заяву позивача про дійсність станом на цю дату його прохання про скасування допуску до державної таємниці на підставі заяви від 26 лютого 2016 р. (а.с. 11-12).

19 січня 2016 р. позивачем було направлено лист на адресу відповідача (в копії до РСО Окружного адміністративного суду м. Києва), яким повідомляв, що його заява від 26 лютого 2015 р. є чинною та підлягає розгляду в установленому порядку та строк (а.с. 13).

12 лютого 2016 р. листом № 51/6-60556 відповідач повідомив позивача, що на дату надходження його заяви було чинним розпорядження Центрального управління СБУ від 27 лютого 2015 р. № 51Д про скасування допуску до державної таємниці за іншою правовою підставою - недодержання вимог законодавства про охорону державної таємниці та про зупинення дії спеціального дозволу (далі - розпорядження № 51Д), що видавався Окружному адміністративному суду м. Києва. Водночас лист містив інформацію, що у зв'язку з наведеним підстави для задоволення заяви протягом трьох днів з моменту його надходження були відсутні (а.с. 14-15).

Тобто, єдиним листом відповідача на ім'я позивача був лист від 12 лютого 2016 р. № 51/6-60556, направлений майже через 12 місяців з дати звернення позивача з заявою від 26 лютого 2015 р.

Цей лист за своїм змістом не був рішенням, передбаченим ч. 3 ст. 26 Закону № 3855-XII, оскільки не містив рішення про скасування допуску до державної таємниці, а містив лише пояснення з приводу неможливості задоволення заяви позивача у визначений законом трьохденний строк.

Отже, на порушення вимог ч. 3 ст. 26 Закону № 3855-XII, відповідачем у трьохденний строк не було здійснено передбачених цією нормою дій, а саме, не було скасовано на прохання позивача допуск до державної таємниці протягом трьох днів з дня його звернення до органу СБУ з відповідною заявою.

При вирішенні справи судом враховано, що названою нормою не передбачено жодної підстави для продовження трьохденного строку для скасування допуску до державної таємниці.

Крім того, наведене свідчить, що протиправна бездіяльність відповідача тривала та триває дотепер. При цьому, належних та допустимих доказів на обґрунтування такої бездіяльності відповідачем до суду надано не було.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка полягала у неприйнятті протягом трьох днів з дня звернення позивача рішення за його заявою від 26 лютого 2015 р. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині зобов'язання відповідача розглянути заяву позивача від 26 лютого 2015 р. про скасування йому допуску до державної таємниці та прийняти рішення про скасування допуску до державної таємниці за цією заявою, судом встановлено таке.

Як вже зазначалося, позивач звертався до відповідача з власноручно написаною заявою від 26 лютого 2015 р., отже, про результат розгляду цієї заяви відповідач був зобов'язаний повідомити його особисто.

Проте, жодного доказу про надання позивачу інформації з приводу прийнятого рішення відповідачем суду надано не було.

Лист відповідача від 6 березня 2015 р. № 51/17/13-255/24 "Щодо скасування допуску до державної таємниці ОСОБА_1" був адресований заступнику голови Окружного адміністративного суду м. Києва, і як убачається з його тексту, був відповіддю саме на «запит керівництва Окружного адміністративного суду м. Києва», а не на заяву позивача від 26 лютого 2015 р. (а.с. 111).

У цьому листі зазначалося, що заява позивача не може бути задоволена, оскільки надійшла до відповідача 3 березня 2015 р. після того, як допуск позивача до державної таємниці було скасовано розпорядженням № 51Д.

При вирішенні справи судом враховано, що назване розпорядження вже було предметом судового розгляду.

Так, постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2015 р. в адміністративній справі № 826/5439/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2015 р., назване розпорядження було визнано протиправним та скасовано (а.с. 16-24).

Із змісту ст. 162 КАС України та п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 р. № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» вбачається, що скасування акта суб'єкта владних повноважень, як способу захисту порушеного права позивача, застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття.

Отже, розпорядження № 51Д вважається скасованим названим судовим рішенням від моменту його прийняття.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відновлення порушеного права позивача можливе не інакше, як шляхом видання відповідачем розпорядчого документу (наказу або розпорядження) про скасування позивачу допуску до державної таємниці на підставі його заяви від 26 лютого 2015 р.

Водночас, судом не може бути взято до уваги твердження відповідача, що у даному конкретному випадку, з урахуванням свого статусу, позивач обмежений у праві вимагати скасування йому допуску до державної таємниці, оскільки дана обставина не передбачена законодавством як підстава для відмови у задоволенні заяви про скасування допуску до державної таємниці.

Крім того, відповідачем жодним чином не доведено безпосередній зв'язок між наявністю у позивача допуску до державної таємниці та наявністю в очолюваному ним суді спеціального дозволу на провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею.

До того ж судом враховано, що допуск до державної таємниці за другою формою та доступ до секретної інформації позивачу було надано 16 листопада 2010 р. наказом № 336, тоді як первинний спеціальний дозвіл на провадження діяльності, пов'язаної з державною таємницею, був наданий Окружному адміністративному суді м. Києва через 5 місяців - 28 квітня 2011 р. (№ КИ2-2011-61) (а.с. 55, 174).

За наведених обставин позовні вимоги в частині зобов'язання розглянути заяву позивача від 26 лютого 2015 р. та прийняти рішення про скасування допуску до державної таємниці є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно заяви позивача щодо залишення адміністративного позову без розгляду у зв'язку порушенням строку звернення з даним адміністративним позовом, судом встановлено таке.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до відповідача із заявою 26 лютого 2015 р.

Станом на 23 березня 2016 р. рішення за цією заявою (дату подачі даного адміністративного позову) рішення, передбаченого ч. 3 ст. 26 Закону № 3855-XII відповідачем прийнято не було.

Листом від 31 грудня 2015 р. № 51/6-66231 відповідач вимагав від позивача надіслати на його адресу власноручну заяву про дійсність станом на 31 грудня 2015 р. його заяви від 26 лютого 2015 р. (а.с. 11-12).

У відповідь на даний запит позивач листом від 19 січня 2016 р. № 02.2-19/10/16 повідомив відповідача, що його заява від 26 лютого 2015 р. є чинною та підлягає розгляду у встановленому порядку та строк (а.с. 13).

Отже, твердження відповідача про те, що строк звернення до суду має відраховуватися з дати ознайомлення позивача з листом відповідача на ім'я заступника голови Окружного адміністративного суду м. Києва від 6 березня 2015 р. № 51/17/В-255/24 є необґрунтованим.

За таких обставин шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, передбачений ст. 99 КАС України, не може відраховуватися від 26 лютого 2015 р., а отже, судом не встановлено підстав для залишення позову без розгляду у зв'язку з пропуском строку звернення до адміністративного суду.

Стосовно заяви відповідача про зобов'язання позивача доплатити судовий збір, судом встановлено таке.

Як убачається з заяви-клопотання відповідача від 24 червня 2016 р. вх. 10332/16, він просить суд зобов'язати позивача доплатити судовий збір за ставкою 1 мінімальної заробітної плати за кожну з 3-х заявлених позивачем вимог.

При цьому, заява містить твердження, що позивачем сплачено судовий збір лише в сумі 1654 грн 00 коп. (а.с. 167-169).

Проте, дане твердження спростовується наявними матеріалами справа, зокрема, квитанціями про сплату судового збору від:

- 23 березня 2016 р. на суму 1654 грн 00 коп. (а.с. 3);

- 7 квітня 2016 р. на суму 2480 грн 00 коп. (а.с. 61).

Наведене свідчить, що позивачем за подачу трьох немайнових вимог було сплачено судовий збір на загальну суму 4134 грн 00 коп., що відповідає ставкам, встановленим п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 р. № 3674-VI.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем.

Як убачається з ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Про наявність у суб'єкта владних повноважень свідчить і судова практика Європейського Суду з прав людини, зокрема, у п. 36 рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97 від 1 липня 2003 р., з поміж іншого, зазначено, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Проте, відповідачем правомірність своїх дій доведено не було.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області щодо неприйняття у строк, встановлений ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 р. № 3855-XII, рішення за заявою ОСОБА_2 - голови Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2015 р. про скасування йому допуску до державної таємниці.

Зобов'язати Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області розглянути заяву ОСОБА_2 - голови Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2015 р. про скасування йому допуску до державної таємниці в порядку, визначеному ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 р. № 3855-XII.

Зобов'язати Головне управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області прийняти рішення про скасування ОСОБА_2 - голові Окружного адміністративного суду м. Києва допуску до державної таємниці за його заявою від 26 лютого 2015 р. в порядку, визначеному ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 р. № 3855-XII.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.