Справа № 805/42/16-а
Суддя: Черпак Ю.К.
Дата ухвалення: 2016-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

01 липня 2016 року м. Київ К/800/17687/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Черпак Ю.К., розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного відділу в м. Маріуполі Управління Служби безпеки України в Донецькій області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

встановив :

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року позов задоволено частково. Скасовано рішення Головного відділу в м. Маріуполі Управління Служби безпеки України в Донецькій області щодо повернення заяви ОСОБА_1 від 17 листопада 2015 року № 56/34-Ш-37/34/205 та зобов'язано відповідача розглянути звернення позивачки від 12 листопада 2015 року в порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації». В решті позову відмовлено.

Постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Судами встановлено, що 13 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Головного відділу в м. Маріуполі Управління Служби безпеки України в Донецькій області, у якій просила повідомити про наявність в Управлінні Служби безпеки України в Донецькій області технічної можливості щодо виявлення у її тілі імплонтанта мікрочіпа (датчик). Згідно із заявою, ця відповідь потрібна ОСОБА_1 для захисту її прав та розслідування вбивства її батьків.

Однак, листом Головного відділу в м. Маріуполі Управління Служби безпеки України в Донецькій області від 17 листопада 2015 року № 56/34-ш-37/34/205 позивачці надано відповідь, у якій зазначено, що її заява не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом або посадовою особою Служби безпеки України в Донецькій області, а тому на підставі частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» підлягає поверненню.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки заява ОСОБА_1 не є зверненням у розумінні Закону України «Про звернення громадян», то відповідач надаючи відповідь мав керуватися Законом України «Про доступ до публічної інформації», а не Законом України «Про звернення громадян». Підстава для повернення заяви позивачки, вказана у відповіді Головного відділу в м. Маріуполі Управління Служби безпеки України в Донецькій області, є необґрунтованою, зокрема, оскільки неможливо зрозуміти, які саме дані необхідні для прийняття рішення по суті заяви.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Головний відділ в м. Маріуполі Управління Служби безпеки України в Донецькій області правомірно розглянув звернення ОСОБА_1 відповідно до Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян», оскільки питання, порушене позивачкою у її заяві до відповідача, не є запитом на публічну інформацію у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації».

За змістом статті 5 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» у зверненні має бути, зокрема, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Звернення, оформлене без дотримання вимог, зазначених у цій статті повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону, тобто звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Суть порушеного позивачкою у заяві питання є незрозумілою, оскільки викладені дані стосуються фактів, існування яких є малоймовірним, а також між фактами відсутній логічний зв'язок, оскільки відповідь була потрібна заявниці для розслідування вбивства батьків. При цьому, з тексту заяви позивачки не можливо зрозуміти, яким чином відповідь Головного відділу в м. Маріуполі Управління Служби безпеки України в Донецькій області може сприяти вказаному розслідуванню вбивства батьків позивачки, та яким чином, так звана ДНР може мати відношення до впровадження в організм заявниці вказаного датчика у 2007 році.

Відповідно до статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Аналізуючи вказане визначення публічної інформації, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків,а інформація, яку запитувала позивачка, не є такою, що вже отримана органом Служби безпеки України або створена ним у процесі виконання своїх обов'язків, або такою, яка знаходиться у його володінні. Цю інформацію орган Служби безпеки України ще має одержати шляхом вивчення конкретної ситуації.

Отже, відповідачем правомірно розглянуто заяву позивачки із дотриманням вимог Закону України «Про звернення громадян». До того ж, прийняте рішення про повернення заяви позивачки не було рішенням про відмову у задоволенні вимог, викладених в заяві, і жодним чином не позбавляло заявницю права повторного звернення до Головного відділу в м. Маріуполі Управління Служби безпеки України в Донецькій області із заявою, в якій би суть порушеного питання була зрозумілою та стосувалась існуючих фактів.

Крім того, позивачка не вказувала у своїй заяві та у поданому позові, що її заява є запитом на публічну інформацію і потребує відповіді, згідно з вимогами Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації».

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 213 КАС України касаційна скарга має містити обґрунтування вимог особи, що подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає порушення норм матеріального чи процесуального права та як вони вплинули на правильність вирішення справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини п'ятої статті 214 КАС України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не навів підстав, які б дозволили вважати, що судом неправильно застосовано норми матеріального або процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини п'ятої статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного відділу в м. Маріуполі Управління Служби безпеки України в Донецькій області про скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвала оскарженню не підлягає.

З оригіналом згідно

Суддя Ю.К. Черпак