Справа № 813/5881/15
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-07-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2016 року м. Львів № 813/5881/15

10 год. 04 хв.

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клименко О.М., за участю секретаря судового засідання Дорош Х.Р. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Малярчук О.О.;

відповідача: представник Водолазський І.Д.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Медіа Принт» до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експрес Медіа Принт» (далі - ТОВ «Експрес медіа Принт») звернулось до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Городоцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Городоцька ОДПІ), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 17 липня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення прийнято на підставі актів перевірки, в яких податковий орган зазначив про порушення вимог п.160.1, п.160.2 ст.160, п.103.4, п.103.5 ст.103 Податкового кодексу України. Позивач з такими висновками не погоджується, оскільки такі не відповідають дійсним обставинам та нормам матеріального права. Зокрема, позивач зазначив про те, що відповідач безпідставно застосував ставку податку у розмірі 5% з доходів нерезидента Чеської Республіки, отриманих ним на території України, оскільки розмір такої ставки не передбачено податковим законодавством України, а тому прийняте на основі таких висновків податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Відповідач позов заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву (а.с. 83). В яких зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято на підставі акта Городоцької ОДПІ від 08.07.2015 року №187/2201/38502239 про результати позапланової виїзної документальної перевірки ТОВ «Експрес Медіа Принт» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 22.11.2012 року по 11.06.2015 року, за наслідками яких встановлено порушення ТОВ «Експрес Медіа Принт» п.160.1, п.160.2 ст.160, п.103.4, п.103.5 ст.103 Податкового кодексу України. Зазначив, що перевіркою повноти визначення суми податку з доходу нерезидента, встановлено його заниження в сумі 27135,68 грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 27135,68 грн.

Також представник відповідача покликався на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду України від 30.10.2012 року та 08.10.2013 року. Саме з цих мотивів контролюючим органом прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, і на думку відповідача підстав для його скасування немає.

В судовому засіданні представник відповідача заперечення підтримав, зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Суд заслухав пояснення представників позивача та відповідача, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності і встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

ТОВ «Експрес Медіа Принт» зареєстроване 21.11.2012 року Яворівським районним управлінням юстиції Львівської області.

З 24.06.2015 року по 01.07.2015 року у Городоцькою ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Експрес Медіа Принт»» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 22.11.2012 року по 11.06.2015 року, за наслідками якої складено акт від 08.07.2015 року №187/2201/38502239 (далі - акт перевірки від 08.07.2015 року).

У висновках акта перевірки від 08.07.2015 року відповідач зазначив про порушення ТОВ «Експрес Медіа Принт» п.160.1, п.160.2 ст.160, п.103.4, п.103.5 ст.103 Податкового кодексу України, ст. 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Чеської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно, в результаті чого сплачено податок на доходи нерезидента за ставкою 5 відсотків з суми доходу нерезидента, який виплачено фірмі «Expres Group International Spolecnost s rucenim omezenym» по договору позики №б/н від 25.12.2013 року за виплачені проценти в сумі 27135,68 грн.

На основі таких висновків було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 17.07.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб за основним платежем 27135,65 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 6783,92 грн., всього на суму 33919,60 грн., після чого позивач звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши долучені до справи письмові докази суд встановив наступні обставини щодо взаємовідносин позивача та його контрагента.

Згідно з умовами договору позики від 25.12.2013 року №б/н, укладеного між нерезидентом «Expres Group International Spolecnost s rucenim omezenym» (Позикодавець) та ТОВ «Експрес Медіа Принт» (Позичальник), Позикодавець погоджується на умовах, передбачених цим Договором надати Позичальнику позику загальною основною сумою до 1050000,00 доларів США. До даного договору було внесено зміни 15.01.2014 року та 01.02.2014 року.

Відповідно до картки рахунку 60.6, позивач отримав позику 16.01.2014 року від «Expres Group International Spolecnost s rucenim omezenym» в сумі 8392650,00 грн. Позика разом із нарахованими процентами повернута нерезиденту 25.06.2014 року та 06.08.2014 року, що відображено у картці рахунку 60.6. (а.с.75-77) та підтверджується копіями платіжних доручень (а.с.73,74).

Зі змісту пояснень представника позивача встановлено, що оподаткування вказаних господарських операцій здійснювалося із застосуванням ставки 0%.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд враховує наступне.

Відповідно до п.п.14.1.267 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов'язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Відповідно до п. 103.1 ст. 103 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Згідно із п. 103.2 ст. 103 ПК України закріплено, що особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування визначено ст. 103 ПК України, зокрема, п. 103.3 визначено, що бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів. При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.

Пунктом 103.4 зазначеної статті ПК України передбачено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі-довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем до перевірки було надано довідку - підтвердження статусу податкового резидента та її переклад (а.с.78,79).

Відповідно до п. 160.1 ст. 160 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) будь-які доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними ст. 160 Податкового кодексу України.

У п. 160.2 ст. 160 ПК України визначено, що резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), крім доходів, зазначених у пунктах 160.3 - 160.7 цієї статті, зобов'язані утримувати податок з таких доходів, зазначених у пункті 160.1 цієї статті, за ставкою в розмірі 15 відсотків їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Пунктом 3.2 статті 3 ПК України встановлено, що якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Нормами міжнародного права, а саме пунктами 1, 2 статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Чеської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно Конвенцію ратифіковано Законом №503-XIV (503-14) від 17.03.99, визначено, що проценти, які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, будуть оподатковуватись у цій другій Державі. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач фактично має право на проценти і є резидентом другої Договірної Держави, податок, що стягується не повинен перевищувати 5 відсотків від загальної суми процентів. Компетентні органи Договірних Держав за взаємною згодою встановлюють спосіб застосування такого обмеження.

Випадки, коли проценти, які виникають у Договірній Державі, мають звільнятися від оподаткування в цій Державі, передбачено пунктом 3 статті 11 Конвенції. Зокрема, це стосується процентів, якщо вони одержуються, і фактично належать Уряду другої Договірної Держави, включаючи її політико-адміністративний підрозділ та місцеві органи влади, Центральному Банку, включаючи будь-який інший фінансовий інститут, який повністю належить цьому Уряду, або проценти, одержані по займу і гартовані цим Урядом.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, суд враховує правову позицію Верховного Суду України викладену у постановах від 30 жовтня 2012 року та 08 жовтня 2013 року, а також від 05 квітня 2016 року, яка полягає у тому, що проценти, сплачені позивачем за договором позики резиденту Чеської Республіки, можуть також оподатковуватись в Україні відповідно до її законодавства з урахуванням норм міжнародних угод щодо максимального розміру ставки податку та інших особливостей оподаткування за цими угодами. Положення статті 11 Конвенції не можуть трактуватися як такі, що надають платнику податку право вибору, в якій саме з двох договірних держав здійснюватиметься оподаткування одержаного доходу, оскільки таке тлумачення не відповідає дійсному змісту вказаних міжнародних угод та суті податку, наведеному у статті 133 ПК України.

Наведене обумовлює правомірність та законність оспорюваного податкового повідомлення - рішення № від 17.07.2015 року, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб за основним платежем 27135,65 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 6783,92 грн., всього на суму 33919,60 грн.

Відповідно до ст.ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст. 86 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд відмічає, що позивачем не подано допустимих та належних в розумінні ст.70 КАС України доказів протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних повноважень, виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством.

У відповідності до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють не лише чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а й обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо. Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем були дотримані.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

З урахуванням положень ст.94 КАС України, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 17-19, 69-71, 94, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови складено та підписано 11.07.2016 року.

Суддя Клименко О.М.