Справа № 813/569/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 р. Справа № 876/3731/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Бадівській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року у справі за його позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області (далі Управління) про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії, покликаючись на те, що відповідачем в порушення вимог чинного законодавства України, протиправно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00га для ведення особистого селянського господарства. Вважає, що внаслідок протиправних дій Управління, він не може реалізувати своє конституційне право на безкоштовне отримання у власність земельної ділянки в порядку, встановленому Земельним кодексом України (далі ЗК).

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року у справі №813/569/16 у задоволенні заявленого позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У поданій апеляційній скарзі вказує на обставини викладені у позовній заяві, а також зазначає, що ч.6 ст.118 ЗК передбачає зазначення зацікавленою особою на графічному матеріалі лише бажаного місця розташування земельної ділянки, а вже після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зацікавлена особа звертається до юридичних чи фізичних осіб підприємців, які володіють необхідним технічним та технологічним забезпеченням, та за участі сертифікованого інженера землевпорядника, зокрема, визначаються межі земельної ділянки, яка планується до виділення у власність з урахуванням усіх обмежених та охоронних зон. Зазначає, що позивач самостійно не може володіти і, відповідно, надати інформацію щодо розташування і розмежування бажаної земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.10.2015 представник позивача ОСОБА_2 звернувся до Управління із клопотанням про виділення йому земельної ділянки орієнтовним розміром до 2,0га в адміністративних межах Мокротинської сільської ради Жовківського району Львівської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0га по передачі його безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Мокринської сільської ради Жовківського районі Львівської області, до якого долучив графічні матеріали із позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, а також копію паспорту та ідентифікаційного коду та договір доручення від 15.10.2015 №11/10/15-зд (а.с.8-11, 13, 14).

Управління листом від 27.01.2016 №М-2093/0-424/6-16 (далі Лист) відмовило позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Відмова мотивована тим, що відповідно до інформації наданої відділом Держгеокадастру у Жовківському районі, згідно з поданими графічними матеріалами неможливо ідентифікувати бажане місце розташування пропонованої до відведення земельної ділянки (а.с.12).

Вважаючи підставу для відмови незаконною та такою, що порушує конституційне право на отримання земельної ділянки у власність, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Управління щодо розгляду клопотання позивача та надання відповіді на нього діяло в межах повноважень, встановлених законом, оскільки дослідивши додані до клопотання графічні матеріали, суд дійшов висновку, що в них лише частково відображено карту с.Поляни, Жовківського району, Львівської області, а розташування земельної ділянки відносно меж населеного пункту визначити не можливо, оскільки на роздрукованій карті відсутні будь-які графічні позначення бажаної позивачем земельної ділянки до населених пунктів. Крім цього, роздрукована карта населеного пункту не є графічними матеріалами у розуміння ч.6 ст. 118 ЗК, оскільки не дозволяє уповноваженому органу встановити просторове розміщення земельної ділянки. Таким чином, позивачу правомірно відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з мотивів неможливості визначити бажане місце розташування земельної ділянки та надано повну і об'єктивну відповідь на клопотання з даного питання.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Частинами 1-3 ст.116 ЗК встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Положеннями ч.6 ст. 118 ЗК встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_3 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_3 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Частиною 7 статті 118 ЗК передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Пунктом б ч.1 ст.121 ЗК визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0га.

На підставі системного аналізу вищенаведених норм права, можна зробити висновок, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Ці норми передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в ст.118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0га у власність для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Мокротинської сільської ради Львівської області у зв'язку із неможливістю визначити місце розташування бажаної земельної ділянки відповідно до графічних матеріалів.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем разом з клопотанням подавалися: графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах території що виділена (с.Поляни, Жовківський район, Львівська область), графічна карта кадастрового розподілу з бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах території, що виділена (с.Поляни, Жовківський район, Львівська область).

Як обґрунтовано зазначив в спірному рішенні окружний суд, з норм ч.6 ст.118 ЗК випливає висновок, що бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовним розмірами зазначається заявником на фрагментах планово-картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.

Графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів. Таким графічними матеріалами можуть бути: викопіювання із планово-картографічного матеріалу місця розташування земельної ділянки, викопіювання з кадастрової карти (плану), генерального плану населеного пункту та іншої містобудівної документації тощо.

Тобто така бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість органу виконавчої влади надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в загальному щодо ідентифікованої земельної ділянки.

Із доданих до клопотання графічних матеріалів вбачається, що в них лише частково відображено карту с.Поляни, Жовківського району, Львівської області, а розташування земельної ділянки відносно меж населеного пункту визначити неможливо, оскільки на роздрукованій карті відсутні будь-які графічні позначення бажаної позивачем земельної ділянки до населених пунктів. Крім цього, саме відображення фрагменту карти без будь-яких графічних зображень, прив'язок до населених пунктів та відповідного масштабу, які б давали можливість встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, не є достатнім для визначення бажаного місця розташування земельної ділянки.

Отже, відсутність належних графічних матеріалів позбавляє можливість органу виконавчої влади ідентифікувати земельну ділянку і тим самим прийняти обґрунтоване рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Суд першої інстанції також вірно врахував, що в Листі на звернення позивача зазначалося, що при розгляді клопотання неможливо ідентифікувати місце розташування земельної ділянки.

Додатково до вищевикладеного, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законодавством не передбачено обов'язку органу виконавчої влади здійснювати пошук земельної ділянки серед наявних в запасі вільних місць з урахуванням побажань заявника. Фактично своїми діями позивач перекладає на орган виконавчої влади свій обовязок, покладений на нього ч.6 ст.118 ЗК, щодо визначення бажаного місця розташування земельної ділянки шляхом подання відповідних графічних матеріалів.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відмова Управління в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, є підставною та обґрунтованою, оскільки саме відображення карти не є графічним матеріалом, який дає можливість встановити конкретне місце розташування земельної ділянки, яку позивач бажає отримати безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства та відповідно не є графічним матеріалом в розумінні ч.6 ст.118 ЗК.

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 11 липня 2016 року.