Справа № 821/361/16
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2016 р.м.ОдесаСправа № 821/361/16

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції: Кузьменко Н.А.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

при секретарі - Ханділян Г.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.11.2015 р., вимоги № від 24.11.2015 р. та рішення № від 24.11.2015 р. про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ФОП ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.11.2015 р., вимоги № від 24.11.2015 р. та рішення № від 24.11.2015 р. про застосування штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що в період з 22.09.2015 року по 28.09.2015 року ДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період 01.01.2014 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, результати якої оформлено актом від 30.09.2015 року № 622/21-03-17-03/НОМЕР_4.

Під час проведеної перевірки податковий орган зробив висновок про порушення підприємцем вимог пп. 54.3.2 п.54.3 ст. 54, п.п. 177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 3600,00 грн.; п.121.1 ст.121 ПК України та «Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність» затверджений наказом ДПА України від 24 грудня 2010 року №1025, п.6 ст.128 Господарського кодексу України; п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено показники чистого доходу на який нараховується єдиний внесок в розмірі 8328,00 грн.; п. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме несвоєчасне подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік. На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24 листопада 2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 5180,00 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24 листопада 2015 року №Ф-, якою від позивача вимагається сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску, штрафі та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 8328,00 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 листопада 2015 року №, яким визначено штрафні санкції в розмірі 832,80 грн. Позивач не погоджується з висновками податкового органу викладеними в акті перевірки та прийнятими на його підставі повідомленням-рішенням № від 24.11.2015 р., вимогою № від 24.11.2015 р. та рішенням № від 24.11.2015 р. про застосування штрафних санкцій, вважає їх протиправними, безпідставними та необґрунтованими, а тому просив скасувати їх у повному обсязі.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) зареєстрований Виконавчим комітетом Херсонської міської ради 16 жовтня 2001 року, номер запису 2318. Перебуває на обліку в ДПІ у м. Херсоні Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області з 23 жовтня 2001 року №12999, не є платником податку на додану вартість.

Основним видом діяльності позивача за КВЕД є: 70.20.0 - Здавання в оренду власного нерухомого майна.

Під час перевірки використано: лист платнику податків ОСОБА_1 від 02.06.2015 року №6337/10/21-03-17-01-22; висновок від 06.07.2015 року №2693/21-03-17-01; інформація на ФОП, отримана з Центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів; поштові повідомлення вручення (а.с. 10 п.1.10 акту перевірки). Зустрічні перевірки не проводились.

Податковим органом під час проведення перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 оподаткування одержаних доходів від провадження діяльності з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року здійснював на загальній системі оподаткування та був платником податку на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, згідно бази даних ДПІ розрахунки за формою 1 ДФ протягом періоду, що перевірявся, не подавались.

В період з 22.09.2015 року по 28.09.2015 року ДПІ було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період 01.01.2014 по 31.12.2014, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, результати якої оформлено актом від 30.09.2015 року № 622/21-03-17-03/НОМЕР_4.

Під час проведеної перевірки податковий орган зробив висновок про порушення підприємцем вимог пп. 54.3.2 п.54.3 ст. 54, п.п. 177.1, 177.2 ст.177 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб у сумі 3600,00 грн.; п.121.1 ст.121 ПК України та «Порядок ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність» затверджений наказом ДПА України від 24 грудня 2010 року №1025, п.6 ст.128 Господарського кодексу України; п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", в результаті чого занижено показники чистого доходу на який нараховується єдиний внесок в розмірі 8328,00 грн.; п. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме несвоєчасне подання звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2014 рік.

На підставі висновків акту перевірки податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 24 листопада 2015 року №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується за результатами річного декларування в розмірі 5180,00 грн.; вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24 листопада 2015 року №Ф-, якою від позивача вимагається сплатити суми недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску, штрафі та пені на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в розмірі 8328,00 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 листопада 2015 року №, яким визначено штрафні санкції в розмірі 832,80 грн.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, підтверджуються матеріалами справи, а отже є встановленими.

Вирішуючи спірне питання суд першої інстанції виходив із наступного.

В судовому засіданні позивач зазначив, що договір від 01 квітня 2013 року №03/а було розірвано за згодою сторін в грудні 2013 року згідно додаткової угоди до договору, послуги оренди як в 2014 році так і в подальшому до теперішнього часу не надавались.

ФОП ОСОБА_1 на підтвердження своєї позиції стосовно відсутності в 2014 році з боку орендаря оплати за орендоване майно надав копії актів виконаних робіт за 2013 рік та чеки до акту виконаних робіт №28 від 15 грудня 2013 року на суму 6000 грн та №29 від 25 грудня 2013 року на суму 18000 грн., які сукупно становлять саме 24000 грн.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 (орендар за договором оренди від 01 квітня 2013 року №03/а) повідомив, що не пам'ятає про додаткову угоду до договору оренди та підтвердив сплату позивачу орендної плати за перший квартал 2014 року в розмірі 24000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки додаткової угоди в письмовому вигляді сторони в ході судового розгляду не надали, натомість в подальшому позивач стверджував про укладення її в усній формі, що прямо суперечить вимогам договору, а отже спірне податкове повідомлення-рішення винесено податковою інспекцією в межах компетенції та у спосіб, що передбачений законодавством, що регулює спірні правовідносини та обґрунтовано.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

За змістом п.1.1 ст. 1 ПК України відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства з 01.01.2011 року врегульовано Положеннями Податкового кодексу України.

На підставі ст. 61 ПК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у стаття 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Згідно пп. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 ПК України, контролюючими органами є органи державної податкової службу - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

У відповідності до 62 ПК України встановлено, що податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

За змістом п. 75.1 статті 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За правилами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

На підставі пп.78.1.2 п.78.1 ст.78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

За змістом п. 81.3 ст. 81 Податкового кодексу України, під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

За правилами п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку на доходи фізичних осіб становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, одержаних (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.4 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які виплачуються (надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу у державну та недержавну грошову лотерею, виграшу гравця (учасника), отриманого від організатора азартної гри. У разі, якщо загальна сума отриманих платником податку у звітному податковому місяці доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, ставка податку становить 17 відсотків суми перевищення з урахуванням податку, сплаченого за ставкою, визначеною в абзаці першому цього пункту.

Згідно п. 177.1 ст. 177 ПК України, встановлено, що доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 177.2 статті 177 ПК України, передбачено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

В ході судового розгляду встановлено, що між ФОП ОСОБА_1 та арбітражним керуючим (ФОП) ОСОБА_2 01 квітня 2013 року укладено договір оренди нежитлового приміщення №03/а предметом якого є надання в оренду об'єкта нежитлового фонду - нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, другий поверх, для використання під офіс. Загальна площа складає 26,4 кв.м.

При цьому, колегія суддів зазначає, що вказаний договір оренди у нотаріальному порядку не зареєстрований.

Відповідно до пп.3.1.1. п.3.1. розділу 3 договору за умовами договору він діє з 01 квітня 2013 року по 01 березня 2016 року, розмір орендної плати становить 2000 грн. за 1 кв.м в місяць.

Договір може бути розірвано достроково в таких випадках: по рішенню господарського суду: за взаємною згодою сторін; з підстав систематичного порушення орендарем умов договору; з підстав систематичного порушення орендодавцем умов договору; у випадку неможливості виконання п.2.1.6 та неможливості узгодження використання приміщення у відповідності з п.1.1. з Державним пожежним наглядом.

За змістом п.8.1 договору всі зміни договору дійсні, якщо вони складені в письмовому вигляді та підписані уповноваженими представникам сторін, всі додатки до договору є його невід'ємними частинами.

В судовому засіданні апеляційного суду 29.06.2016 ОСОБА_1 зазначив, що послуги оренди як в 2014 році так і в подальшому до теперішнього часу не надавались.

На підтвердження своєї позиції стосовно відсутності в 2014 році з боку орендаря оплати за орендоване майно послався на копії актів виконаних робіт за 2013 рік та чеки до акту виконаних робіт №28 від 15 грудня 2013 року на суму 6000 грн. та №29 від 25 грудня 2013 року на суму 18000 грн., які сукупно становлять саме 24000 грн. ( а.с. 26-27).

З метою перевірки зазначених апелянтом обставин, колегія суддів постановила ухвалу про витребування від відповідача доказів, які підтверджують факт отримання ФОП ОСОБА_1 від ФОП ОСОБА_2 коштів у період за 2014 рік ( а.с.109).

На виконання вищевказаної заяви, відповідач обмежився лише наданням податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку ОСОБА_2 за перший квартал 2014 року ( а.с.113-114).

При цьому суд зазначає, що така копія податкового розрахунку міститься в матеріалах справи.

За приписами частини 6 статті 71 КАС України якщо особа , яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду, суд вирішує справу на сонові наявних доказів.

Відповідно до ст.1087 Цивільного кодексу України, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Якщо інше не встановлено законом, то розрахунки між зазначеними особами можуть здійснюватися і готівкою. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців встановлюються Національним банком України.

Розрахунковий документ, відповідно до зазначеного Положення, це документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція,

проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг"(265/95-ВР), і зареєстрований у встановленому порядку

реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

В матеріалах справи відсутні будь-які розрахункові документи, які б прямо свідчили, що позивач отримав дохід у 2014 році.

Посилання суду першої інстанції на свідчення свідка ОСОБА_2, який підтвердив сплату позивачу орендної плати за перший квартал 2014 року в розмірі 24000 грн., колегія суддів суд вважає помилковим з огляду на те, що відповідно до частини 4 статі 70 КАС України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Як було зазначено вище - єдиним належним доказом підтвердження здійснення оплати за виконання господарської операції є розрахунковий документ.

Отже і доводити наявність такого юридичного факту необхідно шляхом надання до суду розрахункового документа.

Згідно п.51.1 ст.51 ПК України платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов'язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків.

Податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, і сум утриманого з них податку поданого ОСОБА_2 до ДПІ за І квартал 2014 року (реєстраційний номер НОМЕР_5 від 25.04.2015 року), відповідно до якого за перший квартал ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4) сплачено 24000 грн. з ознакою доходу « 157» не є беззаперечним свідченням отримання позивачем відповідних коштів.

Також встановлено, що 02 червня 2015 року ДПІ направила на адресу ФОП ОСОБА_1 лист «Про надання документальних підтверджень та пояснень» №6337/10/21-03-17-01-22, в якому повідомила, що згідно з відомостями бази даних ДРФО за 2014 рік ним отримано дохід за ознакою « 157» складає 24000 грн.

З метою визначення правильності нарахування та своєчасності сплати податків і зборів та підтвердження обсягів постачання товарів, робіт та послуг за період січень - грудень 2014 року позивачу запропонували надати наступні документи: книгу обліку доходів і витрат; видаткові, прибуткові та товарно-транспортні накладні; угоди, контракти, укладені з постачальниками товарів (робіт, послуг); фінансово-господарські документи, що підтверджують сплату коштів за вчиненим правочином (а саме: платіжні доручення, виписки банківських установ, прибуткові та видаткові касові ордери, чеки РРО та інші); документи, що підтверджують наявність власних або орендованих виробничих потужностей, складських приміщень; завірені копії договорів з найманими працівниками. Даний лист позивач отримав належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення 08 червня 2015 року поштового відправлення №189.

Проте, на підтвердження своєї позиції, податковий орган не надав таких відомостей відносно контрагента позивача - ФОП ОСОБА_2

Відповідно до частини 1 статі 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Врахувавши вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку , що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами факт отримання позивачем доходу у 2014 році від контрагента ФОП ОСОБА_2

За таких обставин спірне податкове повідомлення - рішення № від 24.11.2015 р. не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні у зв'язку з порушенням позивачем вимог пункту 121.1 статі 120 ПК України, статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначивши штрафні санкцій збільшив позивачу суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб ( а.с. 18-22) у розмірі 1580 грн..

Але, пунктом 58.2 статті 58 Податкового кодексу України встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з пунктом 113.3 статті 113 Податкового кодексу України (далі - ПК) штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України. Застосування за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), не передбачених цим Кодексом та іншими законами України, не дозволяється.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення, в якому одночасно визначено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 3600 плюс 900 грн штрафних санкцій та суму штрафних санкцій за не зберігання первинних документів у сумі 510 грн. та неподання звітності, передбаченої Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у сумі 170 грн. є такими, що винесено відповідачем з порушенням вимог податкового законодавства.

Стосовно питання правомірності вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24 листопада 2015 року №Ф- в розмірі 8328,00 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 листопада 2015 року № в розмірі 832,80 грн., варто вказати таке.

За правилами п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

На підставі п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім'ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

За змістом п.3 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Отже, отримавши прибуток, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі обчислити та сплатити єдиний внесок, а в разі несплати податковий орган має право застосувати також штрафні санкції, передбачені статтею 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Проте як встановлено судом, відповідачем не доведено , що ФОП ОСОБА_1 отримував доходи у 2014 році, а відтак вимога про сплату боргу (недоїмки) від 24 листопада 2015 року №Ф- в розмірі 8328,00 грн. та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 24 листопада 2015 року № в розмірі 832,80 грн. є протиправними та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи відповідач не довів суду факт отримання позивачем коштів у 2014 році, а позивач довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов помилково висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також висновки суду не відповідають обставинам справи, тому, керуючись п. 3, 4 ч.1 ст. 202 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 207, ч. 5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити , а постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року у справі № 821/361/16 - скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову , якою адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області № від 24.11.2015 року;

- вимогу Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області № від 24.11.2015 року;

- рішення Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області № від 24.11.2015 року про застосування штрафних санкцій.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин