Справа № 308/10249/15-а
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року Справа № 876/3385/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Ужгородської міської ради на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Ужгородської міської ради, третя особа - Державна архітектурно-будівельна інспекція в Закарпатській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

25.08.2015 року позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до Ужгородської міської ради, третя особа - Державна архітектурно-будівельна інспекція в Закарпатській області, в якому, із урахуванням уточнення позовних вимог, просять:

визнати протиправними дії Ужгородської міської ради в особі Управління містобудування та архітектури щодо видачі 06.04.2015 року за №52/20-16/2015 Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки АДРЕСА_1;

визнати протиправними станом на момент їх видачі та скасувати Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки АДРЕСА_1, видані 06.04.2015 року за №52/20-16/2015 Управлінням архітектури та містобудування Ужгородської міської ради.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року позов задоволено повністю.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення по вул. Д.Донського, 3 не відповідає цільовому призначенню даної земельної ділянки. Ужгородською міською радою в особі Управління містобудування та архітектури при видачі оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови вищевказаної земельної ділянки для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення Д.Донського, 3, допущено порушення вимог ч. 5 ст. 29 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 2.4 Порядку щодо обов'язкової відповідності намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, що є підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень. При видачі оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, за відсутності плану зонування м. Ужгород, що є загальновідомою інформацією, відповідач вийшов за межі наданих повноважень та протиправно видав оскаржувані Містобудівні умови та обмеження.

Суд першої інстанції звертає увагу на те, що згідно з п.4 Розділу II оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки визначено відстані від багатоквартирного житлового будинку до меж червоних* ліній та ліній регулювання забудови - 0,0 м. від червоної лінії вул. Д.Донського, 0,0 м. від лінії регулювання забудови. Управлінням містобудування та архітектури всупереч нормам права не забезпечено дотримання належної відстані від червоної лінії вул. Д.Донського до об'єкту будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Д.Донського та протиправно видано Містобудівні умови та обмеження на будівництво багатоквартирного житлового будинку в межах червоних ліній забудови та без дотримання необхідних відступів.

Для будівництва багатоквартирного житлового будинку в 4-5 поверхів (без розміщення прибудинкової території) у власності забудовника повинна бути земельна ділянка загальною площею не менше 0,0323 га, та з урахуванням прибудинкової території та п.3.15, п. 3.16 ДБН 360-92** - не менше 0,0457 га, що не відповідає відомостям щодо зазначеної земельної ділянки, а саме Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №8395469 від 23.08.2013р. та п. 10 Розділу І оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, тому такі дії відповідача є протиправними.

Крім того, відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.06.2013 року №НВ-013 на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 наявні обмеження у використанні, а саме охоронна зона навколо об'єкта енергетичної системи (ЛЕП) площею - 0,0053 га та зона особливого режиму забудови (червона лінія) площею - 0,0044 га.

За таких обставин, під час видачі оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки порушено п.3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» відповідно до якого, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої стіни частини конструкції треба приймати не менше 1,0 м, при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що здійснення повної забудови площі земельної ділянки є протиправним у зв'язку з наявними обмеженнями у використанні зазначеної земельної ділянки та таке будівництво порушує встановлені державні будівельні норми і правила.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, яке здійснює функції з регулювання містобудівної діяльності на території м. Ужгорода не забезпечено контроль за дотриманням вимог містобудівної документації та правил забудови, та протиправно видано Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки в м. Ужгород, вул. Д.Донського, 3 за №52/20-16/2015 від 06.04.2015 року.

Внаслідок протиправних дій відповідача, щодо видачі оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, призвело до порушення прав та інтересів позивачі, оскільки сам факт будівництва багатоквартирного житлового будинку з порушенням державних будівельних норм та правил, іншого законодавства, тягне за собою негативні наслідки щодо безпечного та вільного і комфортного проживання позивачів та створення ризиків для їхнього життя та здоров'я. За таких обставин, позивачі, як власники сусідніх до новобудови житлових будинків, мали обґрунтовані очікування щодо дотримання відповідачем при прийнятті ним управлінського рішення вимог частини 2 статті 19 Конституції України, тобто, розраховували на те, що орган місцевого самоврядування діятиме на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством України і що вказане управлінське рішення за жодних обставин не поставить під загрозу можливість подальшого безпечного, сталого та ефективного користування ними своєю власністю - належними їм житловими будинками та прибудинковими територіями з надвірними спорудами: садами, галявинами, газонами, басейнами, зонами відпочинку, дитячими майданчиками

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, вважаючи її необґрунтованою, прийнятою з порушенням норм матеріального та процесуального права, Ужгородська міська рада оскаржила її, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що неправильними є висновок суду першої інстанції в частині порушення вимог п.п. 3.32 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».

Так, дійсно згідно п. 3.8 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» встановлено, що житлові будинки слід розміщувати з відступом від червоних ліній вулиць: магістральних - не менше 6 м, житлових - не менше 3 м. Територія між червоною лінією і лінією забудови одно-, двоквартирних і блокованих будинків із земельними ділянками біля квартир входить до загальної площі ділянки.

Посилається на те, що відповідно до п.3.14 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» визначено, що житлові будинки з квартирами на перших поверхах треба розміщувати, як правило, з відступом від червоних ліній. По червоній лінії допускається розміщувати житлові будинки з вбудованими у перші поверхи приміщеннями громадського призначення, а на житлових вулицях в умовах реконструкції забудови, яка склалася, - житлові будинки з квартирами на перших поверхах тільки як виняток.

Також, судом першої інстанцї безпідставно застосовано вимоги п. 3.8 ДБП 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» до спірних правовідносин, адже останні стосуються виключно реконструкції, житлової забудови, а примітки до неї, в частині мінімальної розрахункової площі ділянки, - окремого житлового будинку, а не будівництва нового багатоквартирного будинку з вбудованими магазинами непродовольчих товарів.

Не порушено також і вимоги ст.ст. 103-104 Земельного кодексу України, в частині необхідності погодження управлінням містобудування та архітектури будівництво з жителями сусідніх житлових будинків.

Посилаючись на статті 103-104 Земельного кодексу України, апелянт стверджує, що будь-яких обов'язків для управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Ужгородської ради щодо погодження будівництва із сусідніми землекористувачами не передбачено, натомість навіть і власники земельних ділянок, які будуються, не повинні погоджувати такі дії, а лише самостійно забезпечувати у встановленому законом порядку їх наявні права. Також, статтею 104 ЗК України, передбачено єдиний можливий спосіб захисту - шляхом вимагання припинення діяльності на сусідній земельній ділянці у випадках порушення прав сусідніх землекористувачів, а не визнання рішень суб'єкта владних повноважень протиправним. Отже, застосування судами норм ст.ст. 103-104 Земельного кодексу України, задовольняючи позовні вимоги, є помилковим і безпідставним.

Крім того, апелянт вважає, що відсутні порушення також і цільового використання земельної ділянки та вимог містобудівної документації на місцевому рівні. Так, згідно п. 1 розділу І містобудівних умов та обмежень визначено назву об'єкта будівництва: будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення по вул. Д.Донського,3 в місті Ужгороді. Згідно п.10 вказаного розділу містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки визначено основні техніко-економічні показники об'єкта будівництва, серед яких вказано, що площа квартир складає 750 кв.м. а площа приміщень комерційного призначення 150,6 кв.м.

Таким чином, керуючись вимогами Державного класифікатора будівель та споруд (ДК БС), який є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації, розроблений відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.1988 за №971 «Про програму реформування державної статистики на період до 2002 року», враховуючи питому вагу нежитлових приміщень та житлових було прийнято рішення про назву об'єкта будівництва сааме: багатоквартирного житлового будинку з вбудованим приміщеннями комерційного призначення, а не навпаки.

Натомість сама назва об'єкта, ніяким чином не може бути підставою для встановлення висновку щодо порушення цільового використання земельної ділянки, що також підтверджується і п. 3.14 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» якими передбачено будівництво житлових будинків з вбудованими у перші поверхи приміщеннями громадського призначення, п. 3.5 Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 квітня 2006 р. за № 388/12262, яким визнано на державному рівні можливість змішаного використання земельної ділянки та, звісно повноваженнями органів місцевого самоврядування переводити житлові приміщення у нежитлові.

Отже висновки суду першої інстанції щодо нецільового використання земельної ділянки зроблені через формальний підхід до повного та об'єктивного з'ясування всіх обставин справи, посилаючись при цьому, на лист Державної інспекції сільського господарства, який не є належним та допустимим доказом по справі.

Також, апелянт вваєає невірними висновок суду першої нстанції стосовно недотримання п.3.25 ДБН « 360-92» стосовно необхідної відстані для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту. Зокрема судом звертається увага, що така відстань - це відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої стіни частини конструкції і її треба приймати не менше 1,0 м, при цьому повинно бути забезпечено влаштування необхідних-інженерно технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Разом з тим, такі висновки суду спростовуються змістом викладених роз'яснень Міністерства будівництва; архітектури та житлово-комунального господарства викладенні в Інформаційному бюлетені № 4-2005 «Щодо відстані між житловими будинками, яка не перешкоджала б забезпеченню зорового комфорту мешканців житлових будинків, що розташовані навпроти» відповідно до яких, побутовий розрив - відстань, передбачена для забезпечення зорового комфорту мешканців житлових будинків, що розташовані один навпроти другого.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання для розгляду апеляційної скарги не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань від осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю не поступило а тому, суд апеляційної інстанції, у відповідності до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС України, вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 06.04.2015 року Ужгородською міською радою в особі Управління містобудування та архітектури видані Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки в м. Ужгород, вул. Д. Донського, 3 за №52/20-16/2015 щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку з будованими приміщеннями комерційного призначення.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів встановлює Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до статті 1 цього Закону містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об'єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Частиною 5 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що рішення про відмову у наданні містобудівних умов та обмежень приймається у разі невідповідності намірів щодо забудови земельної ділянки вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.

Обов'язок щодо визначення відповідності намірів забудови земельної ділянки положення відповідної містобудівної документації на місцевому рівні згідно ч. 4 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» покладається на спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури

У відповідності до вимог ч.2 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.

Встановлено, що згідно з п.7 Розділу І оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови. Вказане цільове призначення земельної ділянки також підтверджується листом Управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області №М-147070- 1535/6-15 від 27.05.2015 року та Інформаційною довідкою №39072179 від 15.06.2015 року відповідно до яких, земельна ділянка по вул. Д. Донського, 3 за кадастровим номером НОМЕР_1, має код цільового призначення 03.14, що відповідно до Класифікатора цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомзему №548 від 23.07.2010 року відноситься до земель «для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови».

Отже, здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення по вул. Д.Донського, 3 не відповідає цільовому призначенню даної земельної ділянки, що також підтверджується листом Державної інспекції сільського господарства України №4087/6-1/2-15 від 24.09.2015 року.

В силу ч.1 ст.16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Частиною 1 ст.17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У відповідності до ст. 39 Земельного кодексу України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Процедуру надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та міст визначено Порядком надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07 липня 2011 року № 109, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за№ 912/19650, (далі - Порядок).

Відповідно до п.2.4 Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.07.2011 року за № 912/19650 (далі - Порядок) підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні.

Згідно п. 8 Розділу І оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, такі видавались у відповідності до Генерального плану м. Ужгорода, затвердженого XXXIX сесією Ужгородської міської ради IV скликання №313 від 04.06.2004 року.

Згідно електронної копії Генерального плану м. Ужгорода від 04.06.2004 року земельна ділянка по вул. Д.Донського, 3, відноситься до земель громадської забудови, що відповідає її цільовому призначенню.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що Ужгородською міською радою в особі Управління містобудування та архітектури при видачі оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови вищевказаної земельної ділянки для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями комерційного призначення Д.Донського, 3, допущено порушення вимог ч. 5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п. 2.4 Порядку щодо обов'язкової відповідності намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, що є підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень.

Пунктом 6 прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що до 1 січня 2015 року рішення щодо визначення та надання містобудівних умов і обмежень на територіях, де відповідно до цього закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, приймають уповноважені органи містобудування та архітектури з урахуванням попередніх планувальних рішень у межах встановленого законодавством строку. Починаючи з 1 січня 2015 року дія цього положення закінчилась, відповідно надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на територіях, де відповідно до цього закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій є порушення вимог даного закону.

Отже, при видачі оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, за відсутності плану зонування м. Ужгород, відповідач вийшов за межі наданих повноважень та протиправно видав оскаржувані Містобудівні умови та обмеження.

Встановлено, що згідно з п.4 Розділу II оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки визначено відстані від багатоквартирного житлового будинку до меж червоних ліній та ліній регулювання забудови - 0,0 м від червоної лінії вул. Д.Донського, 0,0 м від лінії регулювання забудови.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

У відповідності до вимог ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги» межі вулиці за її шириною визначаються «червоними лініями». Розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах «червоних ліній» вулиці не допускається.

Пунктом 3.32 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» встановлено, що житлові будинки слід розміщувати з відступом від червоних ліній вулиць: магістральних - не менше 6 м, житлових - не менше 3 м.

Враховуючи зазначене, Управлінням містобудування та архітектури всупереч нормам права не забезпечено дотримання належної відстані від червоної лінії вул. Д.Донського до об'єкту будівництва багатоквартирного житлового будинку по вул. Д. Донського, 3 та протиправно видано Містобудівні умови та обмеження на будівництво багатоквартирного житлового будинку в межах червоних ліній забудови та без дотримання необхідних відступів.

Крім того, встановлено, що площа земельної ділянки для будівництва об'єкту по вул. Донського, 3 є значно меншою ніж мінімально допустимі нормативні розміри земельної ділянки, необхідні для будівництва п'ятиповерхового житлового будинку, а саме будівництво багатоквартирного житлового будинку здійснюється на земельній ділянці площею 0,0252 га замість встановленої вимоги ДБН - 0,0323 га.

Пунктом 3.8 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» передбачено, що мінімально розрахункова площа ділянки для окремого житлового будинку (без розміщення прибудинкової території) для 4-5 поверхів становить 20,2-17,2 кв. м. на 1 людину, тобто 0,0323 га.

Для будівництва багатоквартирного житлового будинку в 4-5 поверхів з щільністю мешканців з 16 осіб необхідна земельна ділянка згідно наступного розрахунку: згідно п. 3.15 ДБН 360-92** озеленення - не менше 6 кв.м. на 1 людину (6x16=96 кв.м.); згідно п. 3.16 ігрові майданчики 12 м від вікон - 0,7 кв. м. на 1 людину (0,7x16=11,2 кв.м.); згідно п. 3.16 для відпочинку дорослого населення 10 м від вікон - 0,1 кв.м. на 1 людину (0,1x16=1,6 кв.м.); згідно п. 3.16 ДБН для занять фізкультурою 10-40 м. від вікон - 0,2 кв.м. на 1 людину (0,2x16=3,2 кв.м.); згідно п.3.16 для господарських цілей 20 м від вікон - 0,3 кв.м. на 1 людину (0,3x16=4,8 кв.м.); згідно п.3.16 для вигулювання собак 40 м. від вікон - 0,3 кв.м. на 1 людину (0,3x16=4,8 кв.м.); згідно п.3.16 для стоянки автомашин - 0,8 кв.м. на 1 людину (0,8x16=12,8 кв.м.).

Із матеріалів справи видно, що відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 05.06.2013 року №НВ-013 на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 наявні обмеження у використанні, а саме охоронна зона навколо об'єкта енергетичної системи (ЛЕП) площею - 0,0053 га та зона особливого режиму забудови (червона лінія) площею - 0,0044 га.

Згідно п. 10 розділу І оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, згідно техніко-економічних показників об'єктів будівництва, площа земельної ділянки 0,0252 га та площа забудови 250 кв.м. або 0,0250 га.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що під час видачі оскаржуваних Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки порушено п. 3.25 ДБН 360-92**«Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» відповідно до якого, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої стіни частини конструкції треба приймати не менше 1,0 м, при цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Отже, здійснення повної забудови площі земельної ділянки є протиправним у зв'язку з наявними обмеженнями у використанні зазначеної земельної ділянки та таке будівництво порушує встановлені державні будівельні норми і правила.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що Управлінням містобудування та архітектури Ужгородської міської ради, яке здійснює функції з регулювання містобудівної діяльності на території м. Ужгорода, всупереч наведеним повноваженням не забезпечено контроль за дотриманням вимог містобудівної документації та правил забудови, та протиправно видано Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки в м. Ужгород, вул. Д.Донського, 3 за №52/20-16/2015 від 06.04.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, судом першої інстанції правомірно визнано протиправними дії Ужгородської міської ради в особі Управління містобудування та архітектури щодо видачі 06.04.2015 року за №52/20-16/2015 Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки АДРЕСА_1 та такі визнано протиправними станом на момент їх видачі та скасовано.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятої постанови не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Ужгородської міської ради залишити без задоволення, а постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 січня 2016 року у справі №308/10249/15-а за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Ужгородської міської ради, третя особа - Державна архітектурно-будівельна інспекція в Закарпатській області про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування Містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя Я.С. Попко

Судді Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник