Справа № 22-а/0690/6457/11
Суддя: Гансецька І. А.
Дата ухвалення: 2011-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Житомирської області
Справа № 22-а/0690/6457/11
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2011 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді: Гансецької 1.А.

суддів: Микитюк О.Ю., Трояновської Г.С.

з участю секретаря: Ковач Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації Житомирської області на постанову Олевського районного суду Житомирської області від 18 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду із позовом до Управління праці та соціального захисту населення Олевської районної державної адміністрації, в якому просив стягнути з відповідача недоплачені кошти, виплата яких передбачена ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Олевського районного суду від 18 червня 2010 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії відповідача. Стягнуто з УПСЗН Олевської райдержадміністрації на користь позивача грошову допомогу у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01.03.2009 року по 01.02.2010 року в сумі 2877,70 грн.; доплату до заробітної плати відповідно до ст.39 зазначеного Закону за період з 01.03.2009 року по 01.11.2009 року в сумі 5432,67 грн.

В апеляційній скарзі Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації просить скасувати постанову і ухвалити нове рішення про відмову в позові. Апелянт посилається на те, що статтею 63 Закону України"Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" закріплено норму, якою встановлюється, що фінансування витрат, повязаних з реалізацією цього Закону здійснюється за рахунок державного бюджету. Виконання цього Закону залежить від фінансових ресурсів доходної частини Державного бюджету України.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має статус потерпілого від аварії на ЧАЕС 3-ї категорії, який постійно проживає та працює на території зони гарантованого добровільного відселення.

Частиною І ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в чинній на час існування спірних правовідносин редакції встановлено, що громадянам, які проживають на території зони гарантованого добровільного відселення виплачується щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати.

Частиною 1 ст.39 цього Закону, в чинній на час існування спірних правовідносин редакції передбачено, що громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата у зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

У період, за який заявлені вимоги про стягнення допомоги та доплати до пенсії, розміри мінімальної заробітної плати постійно змінювались. Водночас, розміри допомоги і доплати були сталими і здійснювались на підставі Постанови КМ України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26.07.1996 року № 836.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції з огляду на загальні засади пріоритету законів над підзаконними нормативними актами обґрунтовано визнав, що при визначенні розміру згаданих виплат застосуванню підлягають саме ст. 37,39 Закону, а не постанова Кабінету Міністрів України № 836.

Разом з тим, задовольняючи вимогу про стягнення коштів, суд першої інстанції помилився у визначенні способу захисту порушеного права. Оскільки вказані грошові суми не були нараховані позивачу, а суд не наділений компетенцією виконувати функцію органу, який уповноважений нараховувати кошти, позов в цій частині слід задовольнити частково, зобовязавши відповідача нарахувати кошти та забезпечити їх виплату.

За таких обставин постанову належить частково скасувати і прийняти нову постанову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212 КАС України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації задовольнити частково.

Скасувати постанову Олевського районного суду Житомирської області від 18 червня 2010 року в частині стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації коштів, виплата яких передбачена ст.ст.37,39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та судових витрат.

Ухвалити в цій частині нову постанову.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області здійснити нарахування та забезпечити виплату ОСОБА_1 грошової допомоги у звязку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства відповідно до ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 10.03.2009 року по 01.02.2010 року з урахуванням раніше виплачених коштів.

Зобовязати Управління праці та соціального захисту населення Олевської райдержадміністрації Житомирської області здійснити ОСОБА_1 доплати до заробітної плати, відповідно до вимог ст.39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 01,03.2009року по 01.11.2009 року з урахуванням раніше виплачених коштів.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: