Справа № 823/211/16
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2016-07-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/211/16 Головуючий у 1-й інстанції: Каліновська А.В. Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

06 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді: Саприкіної І.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кучми А.Ю.,

при секретарі: Бродацькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13.05.2016 року у справі за його позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Черкаській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про зобов'язання направити законну, повну, достовірну відповідь по контролю за виконанням рішення Придніпровського районного суду від 02.12.2015 року по справі № 823/3413/14.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу про скасування незаконної, на його думку, постанови суду першої інстанції та просить постановити нову про задоволення позову в повному обсязі. При цьому, посилається на незаконність, необґрунтованість та необ'єктивність оскаржуваного рішення, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів знаходить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.12.2015 по справі № 823/3413/14 визнано неправомірними дії відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Черкаси під час перевірки звернення ОСОБА_2 від 07.04.2014 в частині розгляду його заяви від 13.11.2001 та зобов'язано надати відповідь на вказану заяву в порядку ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Дане рішення набрало законної сили 02.02.2016 року.

На виконання вказаного рішення відповідач надав таку відповідь у формі листа від 04.03.2016 року № 181/01-21.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав, визначений законом, оскільки вказане питання не може розглядатися як новий публічно-правовий спір.

Апеляційна інстанція пристає на таку правову позицію, з огляду на слідуюче.

Так, в своїй апеляційній скарзі, як і адміністративному позові, ОСОБА_2 вказує на протиправність дій відповідача щодо листа від 04.03.2016 року на виконання постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31 жовтня 2014 року по справі № 823/3413/14. Зокрема, апелянт зазначає, що це не є належним виконанням зазначеного судового рішення.

Ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 07.04.2016 року, постановленими по даній справі, встановлено, що вимоги позивача підлягають розгляду в порядку ст. 267 КАС України (судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах) виключно Придніпровським районним судом м. Черкаси у межах справи № 823/3413/14».

Вказані вище ухвали позивачем не оскаржувалися, що розцінюється колегією суддів як його згода з висновками апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому, варто зауважити, що правовідносини, які виникають під час та у зв'язку із виконанням постанови суду, є частиною судового провадження.

Так, Європейський Суд з прав людини звертав увагу, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. рішення у праві "Скордіно проти Італії" (Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, п. 197). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. рішення у справі "Сіка проти Словаччини" (Sika v. Slovaki), №2132/02, пп. 24-27, від 13 червня 2006 року, пп. 18 рішення "Ліпісвіцька проти України" №11944/05 від 12 травня 2011 року).

Крім того, у рішеннях Європейського Суду з прав людини у справах "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002, "Ромашов проти України" від 27.07.2004, "Шаренок проти України" від 22.02.2004 зазначається, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне зобов'язувальне рішення залишалося без дієвим на шкоду одній із сторін; виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має вважатися невід'ємною частиною судового процесу.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26 квітня 2005 року, та у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У Рішенні Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 зазначено, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Аналіз зазначених вище рішень ЄС та КСУ свідчить, що з метою забезпечення права особи на ефективний судовий захист в адміністративному судочинстві існує інститут судового контролю за виконанням судового рішення. Судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.

З огляду на викладене, позивачем невірно обрано захист свого порушеного права, оскільки, вважаючи, що рішення суду, яке набрало законної сили, не виконується або виконується не належним чином чи не в повному обсязі, необхідно звертатися з відповідною заявою в порядку ст. 267 КАС України до суду в рамках того ж самого провадження, в якому ухвалювалося судове рішення, що підлягає виконанню.

Більш того, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України на підставі виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», що додатково підтверджує неналежність обраного позивачем способу захисту свого порушеного права.

За ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення постанови суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 41, 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 13.05.2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Саприкіна І.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кучма А.Ю.