Справа № 802/4110/15-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2016-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 червня 2016 р. Справа № 802/4110/15-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука Максима Петровича,

за участю секретаря судового засідання: Шевченка Р.В.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Державної судової адміністрації України

про: визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України; відповідач), про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправною відмовою ДСА України щодо ненарахування та невиплати позивачу допомоги у зв'язку із виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою в розмірі 227 766 грн. А також, бездіяльністю Вищої ради юстиції щодо несвоєчасного розгляду його заяви про відставку та внесення подання до Верховної Ради України про звільнення, яка спричинила звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності його, як судді, що полягало у позбавленні можливості отримання вищевказаної допомоги.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що відповідно до рішень Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 18.06.2007 року №4-рп/2007, від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 до конституційних гарантій суддів відноситься належне матеріальне та соціальне забезпечення судді. А тому враховуючи те, що заява про відставку подана відповідачем під час дії Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 07.07.2010 року, який передбачав право суддів на отримання вихідної допомоги, посилаючись на постанову Вищого адміністративного суду України про визнання протиправною бездіяльності Вищої ради юстиції щодо несвоєчасного розгляду його заяви про відставку та внесення подання до Верховної Ради України про звільнення, а також на дію нормативно-правових актів в часі, просить суд зобов'язати ДСА України нарахувати та виплатити йому вихідну допомогу, у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином та завчасно. Проте надав через канцелярію суду письмові заперечення (а.с. 68-71), відповідно до яких просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову та зазначає про те, що станом на момент звільнення позивача з посади судді ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року, яка регулювала порядок виплати вихідної допомоги судді під час виходу у відставку виключена, а тому згідно з діючим законодавством підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги позивачу відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З огляду на те, що відповідача повідомлено належним чином про судові засідання, його неявка за вказаних обставин не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що з липня 1986 року позивач працював на посаді судді Могилів-Подільського міськрайонного суду, а в березні 2004 року ОСОБА_1 було обрано суддею Апеляційного суду Вінницької області.

06.02.2014 року позивач ОСОБА_1 подав заяви про відставку за власним бажанням до Верховної Ради України та Вищої ради юстиції, відповідно до ст.ст. 126, 131 Конституції України та ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 07.07.2010 року).

Відповідно до листа секретаріату Вищої ради юстиції від 03.03.2015 року № 1405/0/9-15, 10.02.2014 року до Вищої ради юстиції надійшла заява та матеріали про звільнення позивача з посади судді у відставку.

18.03.2015 року Вища рада юстиції розглянула заяву позивача і прийняла рішення про внесення подання до Верховної Ради України про звільнення позивача з посади судді у відставку.

Згідно Постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 636-VІІІ позивача звільнено з посади судді у відставку.

Відповідно до наказу Апеляційного суду Вінницької області від 03.08.2015 року № 76/2-07к позивача ОСОБА_1 виведено зі штату суддів Апеляційного суду Вінницької області 03.08.2015 року.

У зв'язку з тим, що Вищою радою юстиції в порушення ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року заява позивача про відставку протягом місяця не розглянута та не внесено відповідного подання до Верховної Ради України, що на думку позивача, позбавило його права на отримання вихідної допомоги, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 16.11.2015 року визнано протиправною бездіяльність Вищої ради юстиції щодо несвоєчасного розгляду заяви позивача від 06.02.2014 року про відставку з посади судді Апеляційного суду Вінницької області і внесення до Верховної Ради України відповідного подання.

17.11.2015 року позивач звернувся до Державної судової адміністрації України із заявою про виплату вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, відповідно до ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 07.07.2010 року).

Листом ДСА України від 14.12.2015 року №К1448-15-1537/15 позивачу відмовлено у виплаті вихідної допомоги. Даний лист обґрунтовано тим, що визначальною умовою для виплати судді вихідної допомоги відповідно до ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", який діяв на момент подачі позивачем заяви про відставку, був факт звільнення судді у відставку, а не подання відповідної заяви. На підставі Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", яка регулювала питання виплату вихідної допомоги, виключена.

Не погоджуючись з вказаною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Станом на час набуття позивачем права на відставку діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 07.07.2010 року.

В силу положень ч. 1, 3, 4 ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 07.07.2010 року) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення

Статтею 136 вказаного Закону було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 звільнений відповідно до Постанови Верховної Ради України від 16.07.2015 року № 636-VІІІ, у зв'язку з поданням заяви про відставку, та відрахований зі штату Апеляційного суду Вінницької області 03.08.2015 року.

Під час розгляду заяви позивача про відставку прийнято Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166. Пунктом 28 розділу 2 вказаного Закону виключено ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Зазначені зміни набрали чинності з 01.04.2014 року.

Таким чином, станом на момент звільнення позивача з посади судді Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не містить норми про право на отримання суддею, який вийшов у відставку, вихідної допомоги.

У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (16.07.2015 року). Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005, від 18.06.2007 року №4-рп/2007, 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, на які посилається позивач, ухвалено раніше ніж набрав чинності Закон України від 27 березня 2014 року № 1166 "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", а тому їх висновки не розповсюджуються на положення вказаного Закону.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, а не дата подання позивачем заяви про відставку до Вищої ради юстиції, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Аналогічного висновку дійшла колегія суддів Вищого адміністративного суду України в ухвалі від 16.06.2016 року у справі № К/800/49255/15.

Одночасно, суд не приймає до уваги посилання позивача на постанову Вищого адміністративного суду України від 16.11.2015 року про бездіяльність Вищої ради юстиції щодо несвоєчасного розгляду заяви позивача від 06.02.2014 року про відставку з посади судді Апеляційного суду Вінницької області і внесення до Верховної Ради України відповідного подання, як підставу для задоволення позовних вимог. Оскільки вказана постанова не відновлює дію ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 07.07.2010 року та право позивача на отримання вихідної допомоги при виході у відставку.

Згідно ст. ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази відповідача на підтвердження правомірності оскаржуваної відмови, докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, суд дійшов висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 94 КАС України судові витрати, здійснені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Альчук Максим Петрович