Справа № 568/452/16-а
Суддя: Кічата О. Ю.
Дата ухвалення: 2016-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 568/452/16-а
№2-а/559/65/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року суддя Дубенського міськрайонного суду Рівненської області Кічата О.Ю., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Радивилівському районі Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснення перерахунку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до УПФ України в Радивилівському районі Рівненської області, в якому просить визнати відмову відповідача від 30.05.2016 № 18-К/05/06 в здійсненні перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці протиправною та такою, що не ґрунтується на положеннях діючого законодавства, та зобов'язати УПФ України в Радивилівському районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплачувати йому щомісячне довічного грошового утримання як судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 01 травня 2016 року з урахуванням раніше проведених виплат.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він працював головою Радивилівського районного суду Рівненської області, в червні 2013 року був звільнений у відставку за віком. Відповідно до положень діючого законодавства отримує щомісячне довічне грошове утримання як суддя у відставці. Визначення розміру щомісячного грошового утримання було здійснено виходячи з окладу голови Радивилівського районного суду, доплат до вислуги років, за перебування на адміністративній посаді. З огляду на те, що починаючи з 01 травня 2016 року змінився розмір посадового окладу голови Радивилівського районного суду та відповідні розміри вказаних вище доплат, виникла необхідність у проведенні перерахунку сум, які він отримує у вигляді щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Зі змісту довідки виданої ТУ ДСА України в Рівненській області вбачається, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має бути перерахований в сторону збільшення. З цієї причини він звернувся до УПФ України в Радивилівському районі Рівненської області із заявою про проведення перерахунку отримуваного ним щомісячного грошового утримання судді у відставці. Однак, УПФ України в Радивилівському районі Рівненської області листом М18-К/05-06 від 30.05.2016 йому відмовлено у проведені перерахунку. Доводи відповідача зводяться до того, що перерахування щомісячного довічного грошового утримання проводяться тільки суддям Конституційного Суду України. Крім того, посилання відповідача на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії /щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування, «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України є безпідставним. Даний пункт стосується умов призначення пенсій (довічного грошового утримання) і не стосується умов перерахування раніше призначеної пенсії. Тому посилання відповідача на те, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються суперечить вимогам закону і є протиправним. З метою відновлення його порушених прав вважає необхідним зобов'язати відповідача провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання. При цьому, обчислити розмір щомісячного довічного грошового утримання виходячи з розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді станом на 01.05.2016. Станом на 1 травня 2016 року розмір заробітної плати голови Радивилівського районного суду Рівненської області згідно довідки №171, виданої ТУДСА України в Рівненській області 17.05.2016 становить 27550.00 грн. При виході у відставку йому було 18 червня 2013 року призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 90 % його заробітної плати, що на 1 травня 2016 року становить 23563,80 грн. Розмір його щомісячного довічного грошового утримання з 1 травня 2016 року повинен становити 24799,50 грн. Тому Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі повинне провести перерахунок та виплатити, починаючи з 1 травня 2016 року, йому пенсію в розмірі 24799,50 грн. Просить визнати відмову відповідача щодо здійснення перерахунку його щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці протиправною та зобов'язати здійснити перерахунок. виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 1 травня 2016 року з урахуванням раніше проведених виплат. Просить адміністративний позов розглянути у порядку скороченого провадження.

У відповідності до положень ст.183-2 КАС України суд розглядає справу в порядку скороченого провадженні. Ухвала про відкриття скороченого провадження разом з адміністративним позовом та доданими до нього матеріалами була надіслана відповідачу.

У встановлений строк управління ПФУ в Радивилівському районі Рівненської області подало заперечення проти позову. Вважає, що позивач отримує довічне грошове утримання судді у відставці у передбаченому законом розмірі. Просить відмовити у задоволені позову повністю. Відповідач посилається на те, що згідно ч.4 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, а тому право на перерахунок щомісячного грошового утримання суддів у відставці було збережено лише для суддів Конституційного Суду України, а також на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213, відповідно до якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування, «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Вважає. що позовні вимоги в часині стягнення судового збору з відповідача на користь позивача не підлягають до задоволення, оскільки УПФ в Радивилівському районі не має можливості сплатити судовий збір в зв'язку з відсутністю коштів, призначених на цю мету (а.с. 16-19).

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 17 червня 2013 року звільнений з посади судді голови Радивилівського районного суду Рівненської області (цей факт визнається відповідачем і в силу ч.3 ст.72 КАС України може не доказуватись перед судом, а.с.5). Стаж роботи на посаді судді на дату звільнення становив 44 повних роки. З довідки ТУ ДСА України № 171 від 17..05.2016 вбачається, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має бути перерахований в сторону збільшення (а.с.4).

23 травня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Листом від 30 травня 2016 року за №18-К/05-06 управлінням Пенсійного фонду в Радивилівському районі Рівненської області йому відмовлено у проведені такого перерахунку (а.с.5).

На час звернення позивача до суду, законодавчі акти, якими запроваджено обмеження щодо пенсій, не були визнані в установленому порядку неконституційними, а також слід врахувати, що рішення Конституційного Суду України, за наслідками розгляду справи про конституційність певних положень закону, набирає чинності з моменту його постановлення та не поширюється на спірні правовідносини, що виникли до моменту його прийняття.

В даному ж випадку, позивач просить захистити його права в тому числі за період, у якому відповідне рішення Конституційного Суду України про неконституційність зазначених положень закону відсутнє - з 01.05.2016.

За таких обставин, суд при прийнятті рішення повинен керуватися принципом законності, закріпленим у ст.9 КАС України (ч. 1, 4 та 6 якої передбачає, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою. У разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, або іншому акту суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу. Якщо міжнародним договором, згода якого надана Верховної Радою України, встановлені інші правила, ніж ті, що встановлені законом, то застосовуються правила міжнародного договору).

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Згідно ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ст. 8 КАС України).

З наведеного вбачається, що не залежно від відсутності відповідного рішення Конституційного Суду України, саме суд повинен дати правову оцінку спірним правовідносинам на основі законодавства та здійснити захист порушеного права позивача з врахуванням положень ст. ст. 3,5, 8, 9, 11 КАС України, норм міжнародного права та урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.111.1952) передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.18 Конвенції обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Надбавки, доплати та пенсії є майном, в контексті тлумачення Європейським Судом з прав людини ст. 1 Протоколу 1 до Європейської конвенції з прав людини, поняття майно існує у вигляді вимог, стосовно яких позивач наводить доводи, що він має принаймні законні сподівання (яке ґрунтується на законодавчій нормі) на набуття права володіння. Таке сподівання виникло у позивача з моменту призначення пенсії.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших, актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені ст. 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26 вересня 2014 року).

Відповідач посилається на те, що згідно ч.4 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного Суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання і на п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213.

Однак, Постановою Верховної Ради України № 4016-12 від 24.02.1994 було доповнено абзацом третім пункт перший Постанови Верховної Ради України №2863-ХІІ. від 15.12.1992 «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів». Цією нормою встановлено, що в разі зміни заробітної плати працюючих суддів, щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці обчислюєється, виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на посаді, яку раніше займав суддя у відставці.

Отже, право на перерахунок забезпечується не лише суддям Конституційного с України, а і суддям загальної юрисдикції.

Згодом, вказаний абзац третій п.1 Постанови було виключено на підставі Закону України №107-УІ від 28.12.2007 «Про державний бюджет України на 2008 та внесення змін до деяких законодавчих актів України».

Проте, рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 зазначені зміни, внесені до Постанови, визнано неконституційними. Таким: чином, відновлена дія абзацу третього п.1 вказаного нормативного правового акту.

Відповідно до ч.1 ст. 126 Конституції України, Конституція і Закони України повинні гарантувати незалежність і недоторканість суддів. До таких конституційних гарантій віднесено обов"язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для фінансування, належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (ч.1 ст.130 Конституції України).

Ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

За змістом п. 8 ч.4 ст.47, ст.ст.136-138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який був чинним на момент виходу у відставку, належне матеріальне та соціальне забезпечення суддів, в тому числі, і щомісячне довічне грошове утримання, є елементами статусу суддів та однією з основоположних гарантій незалежності судді.

У абз. 4 п. 2.2 мотивувальної частини рішення Конституцій Суду України №3-рп/2013 від 03.03.2013 року вказано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Зазначеним вище Рішенням Конституційного Суду України визнано такою, що не відповідає Конституції України ч.3 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-УІ у редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування Пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-УІ.

П. 8 мотивувальної частини цього рішення Конституційного Суду України визначено порядок його виконання. Зокрема вказано, що підлягає застосуванню ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції до змін, внесених законом №3668-У1, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання, виплачується судді 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад двадцять років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання".

Відповідно до ч.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Враховуючи, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді та такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку, скасування при виході у відставку гарантованого щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до ч. 3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обмеженням соціальних гарантій суддів, передбаченихКонституцією України та іншими законами України, оскільки зміст та обсяг досягнутого суддями рівня матеріального забезпечення не може бути звужено або скасовано шляхом внесення змін до чинного законодавства.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24 березня 2015 року у справі № 21-584а14 зазначено, що з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України № 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом України № 3668-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Право на відставку позивачем реалізоване до набрання чинності як Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12.02.2015 року, яким Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладений у новій редакції, так і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року. Відповідно до ч.3 статті 141 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 року звужено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порівняно зі ст.138 Закону України №2453 - VI від 07.07.2010 року, тому наявні всі правові підстави для перерахування та виплати позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, починаючи з 1 травня 2016 року.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08 червня 2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII та положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Вказано наступний порядок виконання рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання";

- не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України.

Управління Пенсійного фонду України як територіальний представницький орган Пенсійного фонду України зобов'язано керуватися у своїй діяльності лише виключно діючим законодавством України в межах своїх повноважень.

Ст. 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У ст. 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, порушене право ОСОБА_1 підлягає відновленню.

Щодо неможливості сплати судового збору УПФ України в Радивилівському районі Рівненської області суд зазначає наступне: Європейський Суд з прав людини не приймає аргументи щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (див. рішення у справі "Кечко проти України", N 63134/00. 08.11.2005, п. 28; mutatis mutandis, рішення у справі "Бурдов проти Росії" ( 980_045 ), N 59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III), тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань, судами не повинні прийматися до уваги.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Отже, сплачений позивачем судовий збір при подачі позовної заяви у розмірі 551 грн.20 коп. (а.с.1) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань УПФ України в Радивилівському районі Рівненської області.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.2, 3, 5-12, 72, 94, 158-163, 183-2, 254 КАС України, ст. ст.1, 3, 19, 21-22, 46, 58, 64, 126, 130 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд , -

ПОСТАНОВИВ:

позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Радивилівському районі Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов'язання здійснення перерахунку - задоволити.

Визнати протиправними, такими, що не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, дії Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області щодо відмови здійснення перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді, починаючи з 1 травня 2016 року, з урахуванням раніше проведених виплат.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесяти одніої) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Радивилівському районі Рівненської області

Постанова може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: