Справа № 803/905/16
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2016 року Справа № 803/905/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Колківське лісове господарство» до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Державного підприємства «Колківське лісове господарство» (далі ДП «Колківське ЛГ») звернулося з позовом до Державної фінансової інспекції у Волинській області (далі ДФІ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування пункту 8 вимоги від 10.12.2015 року №720/14/364 «Про усунення порушень».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами проведеної Ківерцівською МДФІ ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Колківське ЛГ» за період з 01.07.2011 року по 01.10.2015 року складено акт ревізії від 30.10.2015 року №720-14/05. На підставі акта ревізії позивачу надіслана письмова вимога від 10.12.2015 року №720-14/364 «Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП Колківське ЛГ»».

Під час ревізії ДП «Колківське ЛГ» відповідачем було встановлено фінансові порушення, в пункті 8 якої вказано, що в порушення частини 1 статті 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», пункту 3.1 Положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Осницький» Волинської області, ДП «Колківське ЛГ» у 2014 році здійснило іншу рубку повязану з веденням лісового господарства (розширення лісової дороги) площею 1,9 га Осницького лісництва (403 дерева). Розмір шкоди заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду становить 561 576 грн.

Підприємство не погоджується з висновками інспекції щодо встановлення розміру шкоди заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду, вважає, що порушень вказаних вимог законодавства не було, а проведення іншої господарської рубки, повязаної з веденням лісового господарства (розширення лісовозної дороги) площею 1,9 га в кварталі 31 виділах 29, 30, 31, 38 Осницького лісництва було зумовлено необхідністю проведення поточного ремонту дороги, яка, насамперед, необхідна для охорони території заказника від пожеж та самовільних рубок. Тому, на думку підприємства, висновки фінансової інспекції про наявність шкоди та її усунення є безпідставними.

З огляду на викладене позивач просить суд визнати протиправним та скасувати пункт 8 вимоги від 10.12.2015 року №720/14/364 «Про усунення порушень».

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов до задоволення не підлягає, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що відповідачем відповідно до п. 4.1.5 Плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції України на ІІІ квартал 2015 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 04.08.2015 року №49 у період з 05.08.2015 року по 30.10.2015 року було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Колківське ЛГ» за період з 01.07.2011 року по 01.10.2015 року, про що складено акт №720-14/05 від 30.10.2015 року, яким зафіксовано ряд порушень вимог чинного законодавства.

З метою усунення встановлених ревізією порушень, на підставі акту ревізії №720-14/05 від 30.10.2015 року та керуючись ст. 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» ДП «Колківське ЛГ» пред'явлена вимога від 10.12.2015 року №720-14/364 «Про усунення порушень законодавства, виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП Колківське ЛГ»», зокрема предметом цього позову є окремі пункти вимоги щодо:

- пункт 8: в порушення частини 1 статті 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», пункту 3.1 Положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Осницький» Волинської області, ДП «Колківське ЛГ» у 2014 році здійснило іншу рубку повязану з веденням лісового господарства (розширення лісової дороги) площею 1,9 га Осницького лісництва (403 дерева). Розмір шкоди заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду становить 561 576 грн.

Як вбачається із змісту позовної заяви, ДП «Колківське ЛГ» не погоджується з висновками ревізії щодо встановлення факту шкоди заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та обєктів природно-заповідного фонду, в звязку з чим вважає протиправним та просить скасувати пункт 8 вимоги відповідача.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року №499/2011 (далі Положення) Державна фінансова інспекція України (далі - Держфінінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

За правилами частини першої статті 4 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Відповідно до частини першої пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Частиною другою статті 15 даного Закону визначено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обовязковими для виконання службовими особами обєктів, що контролюються.

Відповідно до підпункту 4 пункту 4 Положення Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб.

Згідно з пунктом 6 Положення Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; при виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 8 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» визначено, що органу державного фінансового контролю надається право у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.

Поняття «підконтрольні установи» визначено у частині першій статті 2 цього Закону та включає в себе міністерства та інші органи виконавчої влади, державні фонди, фонди загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетні установи і субєкти господарювання державного сектору економіки, а також підприємства, установи та організації, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органу державного фінансового контролю надається право предявляти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обовязкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства предявляти обовязкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи обєкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обовязковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи обєкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Оскільки збитки, встановлені ревізією, відшкодовуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 14.10.2014 року у справі №21-453а14 та відповідно до частини другої статті 244-4 Кодексу адміністративного судочинства України враховується судом при вирішенні даного спору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що пункт 8 оскаржуваної вимоги лише зазначає про виявлене в ході ревізії порушення законодавства, виявлених ревізією окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП Колківське ЛГ»». в сумі 561 576 грн., однак не зобовязує позивача сплатити чи повернути вказану суму підконтрольній установі. Отже, пункт 8 вимоги Ківерцівської МДФІ у Волинській області від 10.12.2015 року №720/14/364 «Про усунення порушень» не породжує будь-яких прав для позивача та не встановлює жодних зобовязань.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ДП «Колківське ЛГ», з огляду на що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Серед критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, усі рішення та дії субєкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийняті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Судом також приймається до уваги, що відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Крім того, відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі статтей 1, 2, 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Колківське лісове господарство» до Державної фінансової інспекції у Волинській області про визнання протиправним та скасування пункту вимоги відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 13 липня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич