Справа № 805/928/16-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2016-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2016 р. Справа № 805/928/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

ухвалено у нарадчій кімнаті

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови про закриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови про закриття виконавчого провадження у зв'язку з невиконанням остаточно рішення суду та встановлення судового контролю за скасованою постановою про закриття виконавчого провадження по справі № 2а-16656/08, відповідно до ст.267 КАС України .

Позовна заява обґрунтована тим, що постанова Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 24.03.2009 року про закінчення виконавчого провадження прийнята відповідачем з порушенням норм чинного законодавства, з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством України. Вважає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2008 року у справі №2а-16656/08 про перерахунок пенсії не виконано. У зв'язку із чим просить суд скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про закриття виконавчого провадження по справі №2а-16656/08/а.с.3-5/.

Позивач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив суд розглядати справу без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав суду письмові заперечення проти позову, у яких зазначив, що відповідно до п.8 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 24.03.2009 року виконавче провадження було закінчено у зв'язку з його повним фактичним виконанням. Надати матеріали виконавчого провадження не має можливості, оскільки згідно п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, після чого вони включаються до акту вилучення виконавчих проваджень для знищення, з наступною утилізацією. Акти утилізації архівних виконавчих проваджень та журнали залишились на тимчасово окупованій території, у м. Донецьку. Крім того, позивачем пропущений десятиденний строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до вимог ст.181 та ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, суд розглядає справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Щодо визнання судом причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду поважними, суд зазначає наступне.

При вирішенні питання щодо поважності/неповажності причин пропуску позивачем строку звернення до суду суд виходить з того, що обмеження законодавцем строку на звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин.

Частинами 1, 4 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Не маючи змоги звернутись до суду із позовом в межах визначеного законом строку з обставин, які є непереборними та не залежать від волевиявлення позивача, особа позбавляється можливості реалізувати своє право на судовий захист своїх прав, у той час як законодавець не має на меті позбавити позивача права на звернення до суду.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема з п.п. 22-23 рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України» право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги; однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність; ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. Правила регулювання строків подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 громадянин України, має статус учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, є інвалідом ІІІ групи за захворюванням, пов'язаним із ліквідацією аварії на ЧАЕС/а.с.14-16/.

Відповідач - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області - є органом державної влади. Згідно Закону України від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу" державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України. Органом державної виконавчої служби, зокрема, є районні, міські (міст обласного значення), районні в містах відділи державної виконавчої служби відповідних управлінь юстиції.

Правовідносини, що виникли в даних правовідносинах регулюються Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження"

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 2 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" , примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2008 року по справі № 2а-16656/08, яка ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 25.12.2008 року залишена без змін, задоволена позовна заява ОСОБА_1 до УПФУ в Київському районі:

- визнані протиправними дії управління Пенсійного фонду у Київському районі м. Донецька по відмові в перерахуванні ОСОБА_1 додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильсьої катастрофи»;

- Управління Пенсійного фонду України у Київському районні м. Донецька зобов'язане здійснити з 1 квітня 2008 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за інвалідністю відповідно до ч.4 ст. 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.04.2008 року/а.с.7-8/.

Постановою Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 24.03.2009 року виконавче провадження № 11117699 закінчене у зв'язку з виконанням виконавчого документу у повному обсязі, Управління Пенсійного фонду України у Київському районні м. Донецька зобов'язане здійснити з 1 квітня 2008 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за інвалідністю відповідно до ч.4 ст. 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.04.2008 року.

Предметом оскарження є постанова Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області за ВП № 11117699 від 24.03.2009 року, що прийнята за наслідком примусового виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2008р.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку, у тому числі, органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством України покладений обов'язок по примусовому виконанню рішень.

Стосовно вимоги позивача,щодо скасування постанови про закриття виконавчого провадження по справі №2а-16656/08 в зв'язку з невиконанням рішення суду в повному обсязі, суд зазначає наступне.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2013 року по адміністративній справі №805/4841/13-а за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії відмовлено у задоволенні позову /а.с.40-42 /.

Так, за наслідками розгляду позову,вказаною постановою судом встановлено наступне.

Постановою Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 27.01.2009 року відкрите виконавче провадження № 11117699 про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у Київському районні м. Донецька здійснити з 1 квітня 2008 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за інвалідністю відповідно до ч.4 ст. 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.04.2008 року.

Постановою Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 24.03.2009 року виконавче провадження № 11117699 закінчене у зв'язку з виконанням виконавчого документу у повному обсязі, Управління Пенсійного фонду України у Київському районні м. Донецька зобов'язане здійснити з 1 квітня 2008 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за інвалідністю відповідно до ч.4ст. 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.04.2008 року.

27.03.2013 року ОСОБА_1 звернувся до Підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області з заявою про необхідність звернутися до Донецького окружного адміністративного суду з клопотанням про видачу дублікату виконавчого листа у справі № 2а-16656/08.

02.04.2013 року Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 надана відповідь, в якій зазначено, що виконавче провадження № 11117699 закінчене 24.03.2009 року у зв'язку з його повним фактичним виконанням, закінчене виконавче провадження не може бути розпочате знов, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, після чого вони включаються до акту вилучення виконавчих проваджень для знищення, з наступною утилізацією.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Оскільки фактично відповідачем виконаний виконавчий документ, Управління Пенсійного фонду України у Київському районні м. Донецька зобов'язане здійснити з 1 квітня 2008 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 за інвалідністю відповідно до ч.4ст. 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, починаючи з 01.04.2008 року, суд вважає, що державний виконавець правомірно, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією та законами, закінчив виконавче провадження, про що виніс відповідну постанову.

Відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, після чого вони включаються до акту вилучення виконавчих проваджень для знищення, з наступною утилізацією.

З урахуванням наведеного відповідачем утилізовано виконавче провадження, відкрите за заявою ОСОБА_1 по примусовому виконанню постанови Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2008 року у справі № 2а-16656/08 ще у 2013 році, про що стало відомо позивачу під час розгляду справи №805/4841/13-а за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії.

Акти утилізації архівних виконавчих проваджень та журнали залишились на тимчасово окупованій території, у м. Донецьку.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28.05.2013 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а постанову Донецького окружного адміністративного суду від 26.04.2013 року залишено без змін/а.с.43-44/.

Відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі. Суд може запропонувати надати додаткові докази або витребувати додаткові докази за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, відповідачем у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України надані суду належні та допустимі докази, які підтверджують виконання останнім своїх обов'язків щодо здійснення всіх необхідних заходів, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстровану в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, з метою своєчасного та повного виконання рішення.

Враховуючи наведене та те, що відповідач при винесенні постанови від 24.03.2009 року про закінчення виконавчого провадження діяв у межах повноважень та у спосіб визначений законом, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог, щодо встановлення судового контролю за скасованою постановою про закриття виконавчого провадження по справі № 2а-16656/08, відповідно до ст.267 КАС України суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.267 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов'язати суб'єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що дане судове рішення ухвалено не на користь позивача,у суду не має підстав для задоволення цієї вимоги.

Судові витрати, відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України зі сторін не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. 2, ст. 7-15, ст. 71, ст. 72, ст. 86, ст. 94, ст. 122-154, ст. 158-163, ст. 167, ст.181,ст. 185, ст. 186, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування постанови про закриття виконавчого провадження у зв'язку з невиконанням остаточно рішення суду та встановлення судового контролю - відмовити.

Постанову ухвалено у порядку письмового провадження 30 червня 2016 року.

Повний текст постанови складено та підписано 05 липня 2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Троянова О.В.